Ухвала
 
23 березня 2020 року
 
місто Київ
 
справа № 381/1795/19
 
провадження № 61-4830ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В., розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «КИЇВОБЛГАЗ» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Васильківського відділення Публічного акціонерного товариства «КИЇВОБЛГАЗ», Акціонерного товариства «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «КИЇВОБЛГАЗ», треті особи: Публічне акціонерне товариство «УКРТРАНСГАЗ», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про визнання неправомірним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання протиправним та скасування рішення комісії Васильківського відділення Публічного акціонерного товариства «КИЇВОБЛГАЗ» 
(далі - ПАТ «КИЇВОБЛГАЗ»), викладене у протоколі від 18 квітня 2019 року № 40, про визнання порушення такими, що сталися з вини споживача та проведення розрахунку збитків, прийняте за результатами розгляду акта про порушення від 15 січня 2019 року № 131 Кодексу газорозподільчих систем.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року, позов  ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірним та скасовано рішення комісії Васильківського відділення ПАТ «КИЇВОБЛГАЗ», викладене у протоколі від 18 квітня 2019 року № 40, про визнання порушення такими, що сталися з вини споживача та проведення розрахунку збитків, прийняте за результатами розгляду акта про порушення від 15 січня 2019 року № 131 Кодексу газорозподільних систем.
Суд першої інстанції встановив, що 15 січня 2019 року працівниками Філії експлуатації газового господарства ПАТ «КИЇВОБЛГАЗ» складений акт про порушення Кодексу газорозподільних систем № 131, у пункті 2 якого зазначено про виявлене несанкціоноване втручання у роботу засобу вимірювальної техніки, а саме установка магніту під лічильний пристрій газового лічильника у будинку позивача. Разом з цим, судом встановлено такі обставини: на момент вилучення газового лічильника магніт не вилучено; механічних пошкоджень корпусу газового лічильника не встановлено; на момент вилучення газового лічильника такий опломбовано за № R 2971377, проте в описовій частині акта від 17 січня 2019 року № 122е експертизи лічильника номер пломби зазначено 22971377; відповідно до протоколу від 18 квітня 2019 року № 40 Васильківського відділення ПАТ «КИЇВОБЛГАЗ» про визнання порушення такими, що сталися з вини споживача та проведення розрахунку збитків, під час голосування за рішенням про нарахування збитків проголосували «за» - «5», «проти» - «0», проте п`ятий член комісії не зазначений ні у вступній частині протоколу, ні у резолютивній.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції визнав зазначені обставини порушеннями, які відповідачем не спростовано, що є підставою для задоволення позову.
ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Акціонерного товариства «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «КИЇВОБЛГАЗ» (далі - АТ «ОГС «КИЇВОБЛГАЗ») 11 березня 2020 року звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу направити на новий розгляд.
Відповідно до частини першої статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справа є Верховний Суд.
Згідно із частини першої статті 391 ЦПК України касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.
ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.
Щодо віднесення справи, рішення у якій оскаржується учасником справи, до категорії малозначної (справа незначної складності)
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій статті Кодексу.
Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позову у справі є вимоги про визнання протиправним та скасування рішення комісії Васильківського відділення ПАТ «КИЇВОБЛГАЗ», викладене у протоколі від 18 квітня 2019 року № 40, про визнання порушення такими, що сталися з вини споживача та проведення розрахунку збитків, прийняте за результатами розгляду акта про порушення від 15 січня 2019 року № 131 Кодексу газорозподільчих систем. 
Ураховуючи предмет та підстави позову, встановлені судами обставини, а також те, що позивач є споживаєм природного газу, позови такої особи до газорозподільного підприємства регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Отже, позивач ОСОБА_1 є споживачем в силу Закону.
За наведених обставин, зазначена справа відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України є справою про захист прав споживачів.
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа із зазначеним предметом спору не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.
Ураховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії. Правова проблема, що вирішувалася судами у цій справі, не становила для них значної складності.
Використавши власні повноваження, урахувавши усі обставини цієї справи, Суд визнає цю справу такою, що не становить значної складності для вирішення судами (тобто є малозначною справою).
Щодо наявності винятків для допуску оскарження судового рішення у малозначній справі
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
У касаційній скарзі не обґрунтовується наявність умов застосування винятків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
При цьому, Верховний Суд дав оцінку та врахував: предмет позову, складність справи, значення справи для сторін і суспільства в цілому, за результатами чого не встановив наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у тому числі касаційна скарга не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).
Таким чином, конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.
Цьому конституційному принципові відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що усі судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах є остаточними і подальшому оскарженню не підлягає.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справі: «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява № 26737/95).
З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Васильківського відділення Публічного акціонерного товариства «КИЇВОБЛГАЗ», Акціонерного товариства «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «КИЇВОБЛГАЗ», треті особи: Публічне акціонерне товариство «УКРТРАНСГАЗ», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про визнання неправомірним та скасування рішення, за касаційною скаргою Акціонерного товариства «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «КИЇВОБЛГАЗ» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                             С. О. Погрібний

                                                                                                            А. С. Олійник

                                                                                                            В. В. Яремко