Номер провадження: 22-ц/813/4899/20 
Номер справи місцевого суду: 522/11910/19
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: 
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Гірняк Л.А., Комлевої О.С., 
За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2019 року про закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року,  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - Укртрансбезпеки) про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2019 рокуклопотання представника Державної служби України з безпеки на транспорті про закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - задоволено.
Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - закрито.
Роз`яснено позивачу право на звернення з дійсними позовними вимогами в порядку адміністративного судочинства до Одеського окружного адміністративного суду.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду,  ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2019 року, що перешкоджає подальшому провадженню у справі , а справу направити для подальшого розгляду до суду першої інстанції. 
У відзиві на апеляційну скаргу, Державна служба України з безпеки на транспорті посилаючись на її необґрунтованість, просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2019 року залишити без змін (а.с. 179-182).
В судове засідання, призначене на 21.05.2020 року,  сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. 
Окрім того, 14.05.2020 року на адресу апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_1 , у якій він просить розглянути його апеляційну скаргу без його участі та задовольнити її, вимоги апеляційної скарги підтримує в повному обсязі. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).   Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що посада, з якої було звільнено позивача, відноситься до публічної служби, а тому провадження по справі слід закрити, оскільки цей спір не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Пунктом 2 ч.2 ст.19 КАС України установлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п.17 ч.1 ст.4 КАС України).
Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушуються, створено або створюють перешкоди для реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.
Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи законних інтересів.
Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено ст.19 ЦПК України, згідно якої суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Аналіз змісту ст.19 ЦПК України та ст.19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосувати виключно формальний критерій - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.
Як вбачається з матеріалів справи, в зазначеному спорі відповідачем по справі є - Державна служба України з безпеки на транспорті, предметом оскарження є Наказ №68-к «Про звільнення ОСОБА_1 », а суб`єктом призначення на посаду ОСОБА_1 є Голова Державної служби України з безпеки на транспорті, рішення якого у формі Наказу позивач має право оскаржувати тільки в порядку адміністративного судочинства. 
З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, що фактично між сторонами виник публічно - правовий спір, зокрема з приводу звільнення позивача з державної служби.  
За таких обставин, даний спір, як публічно-правовий, повинен вирішуватися не в порядку цивільного судочинства, а за нормами Кодексу адміністративного судочинства України.
У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначає, що спірний Наказ №68-к «Про звільнення ОСОБА_1 » прийнятий в межах трудових відносин та не є нормативним актом чи правовим актом індивідуальної дії, виданим на реалізацію владних управлінських функцій Управління, проте апеляційний суд вважає вказані доводи неспроможними, з огляду на те, що відповідачем по справі у позовній заяві зазначено - Державну службу України з безпеки на транспорті.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41. 
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2019 року про закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 29.05.2020 року.

Головуючий                                                                Т.В. Цюра

Судді:                                                                 О.С. Комлева

                                                                Л.А. Гірняк