П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/3867/19-а 
                                                         Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Богоніс Михайло Богданович  
                                                         Суддя-доповідач -  Моніч Б.С.   
21 травня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Моніча Б.С. 
суддів:  Сапальової Т.В.  Капустинського М.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрально-західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, Державної установи "Сокирянська виправна колонія" №67, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Центрально - західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, Державної установи "Сокирянська виправна колонія" №67, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області у якому з урахуванням уточненої позовної заяви просив:
- зобов`язати Центрально - західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції направити подання з необхідним пакетом документів до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області для призначення пенсії за вислугу років;
- зобов`язати Державну установу "Сокирянська виправна колонія" №67 направити необхідні документи Центрально - західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції для підготовки подання до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області для призначення пенсії за вислугу років.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року у задоволенні вимог адміністративного позову відмовлено повністю.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судом встановлено, що 22 вересня 1999 року позивача прийнято на службу до Державної кримінально - виконавчої служби України згідно наказу від 22 вересня 1999 року №6 (а.с. 55).
Згодом, 12 листопада 2018 року наказом начальника Державної установи "Сокирянська виправна колонія" №67 прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1 звільнено на підставі пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням). Вислуга років для нарахування вихідної допомоги складала 20 років 06 місяців 08 днів (а.с. 53), у пільговому обчисленні 26 років 10 місяців 12 днів (а.с 57).
У зв`язку із чим, після звільнення позивач звернувся до Державної установи "Сокирянська виправна колонія" №67 з усною заявою про направлення документів щодо призначення йому пенсії.
Листом від 22 листопада 2018 року за вих. №5.1-3145 Державна установа "Сокирянська виправна колонія" №67 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області з проханням повідомити про можливість призначення позивачу пенсії за вислугою років в календарному обчисленні 20 років 06 місяців 08 днів, у пільговому обчисленні 26 років 10 місяців 12 днів (а.с. 54).
Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області листом від 18 грудня 2018 року №32413/02 повідомило Державну установу "Сокирянська виправна колонія" №67 про неможливість призначення пенсії позивачу за вислугу років, оскільки згідно пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-XII календарна вислуга років для призначення пенсії повинна становити 24 календарних роки (а.с. 13; 61).
В подальшому, а саме в лютому 2019 року позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області про призначення пенсії за вислугою років (а.с. 17; 81).
Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області листом від 22 лютого 2019 року №6161/09 повідомило позивача про те, що заяви про призначення пенсії за вислугу років звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі через уповноважені структурні підрозділи, яким для позивача є Центрально - західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.
Водночас, позивача повідомлено, що грошові документи, необхідні для призначення пенсії, зокрема грошовий атестат, подаються в оригіналі, а також про те, що календарна вислуга років для призначення пенсії повинна становити 24 календарних роки і більше (а.с. 14; 49).
05 березня 2019 року позивач звернувся до Державної установи "Сокирянська виправна колонія" №67 із заявою, в якій просив підготувати пакет документів для призначення пенсії за вислугою років та надав заяву про призначення пенсії за вислугою років (а.с. 48; 50-51; 83).
Державна установа "Сокирянська виправна колонія" №67 листом від 15 березня 2019 року №5.1-9/19/с-9 повідомила позивача про неможливість направлення пакету документів для призначення пенсії у зв`язку із тим, що вислуга років у календарному обчисленні на день звільнення становить 20 років 06 місяців 08 днів, а відповідно до пункту "а" Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" на день звільнення календарна вислуга років повинна становити 24 календарних років і більше (а.с. 15; 84).
09 квітня 2019 року позивач звернувся із заявою до Центрально-західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з проханням про витребування необхідного пакету документів для призначення пенсії у Державної установи "Сокирянська виправна колонія" № 67 та направити їх до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області (а.с. 16; 47).
Однак, Центрально-західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції листом від 07 травня 2019 року №5/3451 повідомило позивача, що згідно пункту "а" Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" на день звільнення календарна вислуга років повинна становити 24 календарних років і більше. 
Проте, на день звільнення позивача вислуга років в календарному обчисленні становить 20 років 06 місяців 08 днів, а тому відсутні правові підстави для направлення документів з метою призначення пенсії (а.с. 18; 85).
Позивач, не погоджуючись з такими діями та відмовою відповідачів, звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що посилання позивача на те, що для призначення йому пенсії за вислугою років підлягає застосуванню саме Постанова №393, якою позивачу для призначення пенсії вислугу років має зараховуватися пільговий стаж є безпідставними, оскільки згідно з частини 3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Водночас, суд першої інстанції зазначив, що приписи пункту 3 Постанови №393 суперечать приписам статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року № 2262-XII, а тому застосуванню підлягає саме Закон, оскільки має вищу юридичну силу.
А тому, суд дійшов висновку, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки він не має встановленої пунктом "а" частини 1 статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року № 2262-XII календарної вислуги років, а саме 24 календарних років і більше.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, чи інших соціальних виплат. Основним актом, на підставі якого здійснюється таке регулювання є, зокрема, Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу. Така можливість передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393.
До актів правового регулювання умов і порядку призначення пенсій за вислугу років належать і ті правові акти, які передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, що дає право на призначення й отримання різних видів пенсій та соціального забезпечення.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. По суті заперечення на апеляційну скаргу співпадають з мотивами та висновками, здійсненими в судовому рішенні судом першої інстанції.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), а також, надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Особливості правовідносин у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію визначені Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-XII (надалі - Закон №2262-XII).
Так, згідно статті 1 Закону №2262-ХІІ особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Відповідно до статті 12 Закону №2262-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д" статті 1-2 цього Закону крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2012 року по З0 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу календарний рік та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше; З жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше;
Одночасно стаття 17 Закону №2262-ХІІ визначає вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років при призначенні пенсії.
Так, частиною 2 статті 17 Закону № 2262-XII передбачено, що до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.
Стаття 17-1 Закону №2262-ХІІ передбачає, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, правила обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії визначається постановою Кабінету Міністрів України №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" від 17 липня 1992 року, яка в свою чергу визначає які саме види служби зараховуються до вислуги років, та які саме види служби і в яких коефіцієнтах зараховуються на пільгових умовах (надалі - Постанова №393).
Пункт "в" пункту 3 Постанови №393 передбачає певний перелік служби (роботи), яка зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови.
Відповідно до пункту "г" частини 3 Постанови №393 до вислуги років для призначення пенсій, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за сорок днів особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та кримінально-виконавчої системи, які проходять службу у виправно-трудових установах, слідчих ізоляторах, лікувально-трудових профілакторіях, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках-розподільниках для осіб, затриманих за бродяжництво, спеціальних приймальниках для осіб, підданих адміністративному арешту, підрозділах конвойної служби міліції, та військовослужбовцям постійного складу, які проходять службу у дисциплінарних частинах, за переліками посад і на умовах, затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ, Міністерством юстиції, Центральним управлінням Служби безпеки, Міністерством оборони.
Аналізуючи норми Закону №2262-XII колегія суддів звертає увагу, що законодавець розмежовує такі поняття як "вислуга років" та "календарна вислуга років". При цьому, до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії.
В той же час, для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному Законом розмірі, а до цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні Законом не передбачено.
Календарний рік - це рік, який особа фактично відпрацювала на займаній посаді.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що Законом чітко визначено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності на день звільнення вислуги 24 календарних роки і більше, та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.
Жодна норма Закону не містить в собі приписів щодо призначення пенсії за вислугу років при наявності 24 років вислуги, обчисленої на пільгових умовах.
Загалом, аналізуючи тіло Закону № 2262 колегія суддів вважає відзначити, що законодавець розмежовує такі поняття як "вислуга років" та "календарна вислуга років". При цьому до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії (як правило впливає на розмір пенсії). В той же час для ОТРИМАННЯ ПРАВА НА ПРИЗНАЧЕННЯ ПЕНСІЇ обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.
Календарна вислуга років не залежить від пільгового обчислення стажу і враховується окрім випадків отримання права на призначення пенсії для отримання права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні (стаття 9).
Єдиний виняток щодо можливості зарахування до календарної вислуги років певного періоду встановлений у абзаці 13 пункту "а" статті 12 Закону № 2622, яким передбачено, що до календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.
Частиною 2 статті 17 Закону № 2622 визначено, що до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.
Матеріалами справи стверджено, що позивач до календарної вислуги у пільговому обчисленні просить зарахувати стаж його роботи на посадах начальницького та рядового складу, що законом не передбачено.
Правомірність висновків суду щодо різного підходу законодавця до понять "календарна вислуга років" та "вислуга років" підтверджується і положеннями статті 17 Закону, якою передбачено можливість зарахування певних видів стажу саме до "вислуги років". Так, до такої вислуги зараховуються періоди, визначені частиною 1 та частиною 3 статті 17, однак ці ж періоди не зараховуються до календарної вислуги з підстав зазначених судом раніше.
При цьому, законодавець у назві статті 17 використовує формулювання: види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років "для призначення пенсії". Наведене також підтверджує попередні висновки суду, що всі періоди служби враховуються для призначення пенсії. Однак, саме календарна вислуга років є визначальною для набуття права на призначення такої пенсії.
Позивач такої вислуги у мінімально-визначеному законодавством розмірі не має, а тому права на призначення пенсії за вислугу років не здобув.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, вислуга років позивача в календарному обчисленні на день звільнення (12 листопада 2018 року) становить 20 років 6 місяців 8 днів.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо відсутності у позивача права на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки він є недостатнім для призначення пенсії за вислугою років, оскільки відповідно до пункту "а" статті 12 Закону №2262-XII пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше.
З огляду на викладене, відповідач відмовляючи у здійсненні підготування та подання до органу, що призначає пенсію необхідні документи для призначення позивачеві пенсії за вислугу років, діяв в межах повноважень та відповідно до законів України, а тому судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову.
Крім того, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що в даному випадку для призначення позивачу пенсії за вислугу років підлягає застосуванню саме постанова Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" від 17 липня 1992 року №393, якою позивачу для призначення пенсії вислугу років має зараховуватися пільговий стаж, є безпідставними, оскільки згідно частини 3 статті 7 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.
Відтак, приписи пункту 3 Постанови №393 суперечать приписам пункту "а" статті 12 Закону №2262-XII застосуванню підлягає саме Закон України, оскільки у відповідності до частини 3 статті 7 КАС України має вищу юридичну силу.
Аналогічна правова позиція щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17 та від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17, від 15 серпня 2019 року у справі № 281/459/17, від 22 серпня 2019 року у справі № 295/7220/16, від 24 жовтня 2019 року у справі № 295/7219/16, від 24 жовтня 2019 року у справі 761/14626/17, від 14 листопада 2019 року у справі №806/1469/16.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення правомірно було враховано правові висновки Верховного Суду, викладені у наведених вище постановах.
Разом із тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, чи інших соціальних виплат. 
Основним актом, на підставі якого здійснюється таке регулювання є, зокрема, Закон №2262-ХІІ. Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу. Така можливість передбачена Постановою №393.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що до актів правового регулювання умов і порядку призначення пенсій за вислугу років належать і ті правові акти, які передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, що дає право на призначення й отримання різних видів пенсій та соціального забезпечення.
Проте, норма права, яка визначає порядок зарахування при призначенні пенсії за вислугу років за Законом №2262-ХІІ стажу роботи в пільговому обчисленні, вступає в дію лише за умови дотримання приписів цього Закону щодо наявності необхідної календарної вислуги років.
З огляду на викладене, для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17, від 22 листопада 2018 року по справі № 161/4876/17, які є обов`язковими для врахування в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.
За таких обставин, за умови відсутності у позивача достатньої вислуги років відповідач правомірно відмовив йому у направленні до Пенсійного органу відповідних документів, які необхідні для призначення пенсії за вислугу років.
На підставі вищевикладеного, з урахуванням усіх обставин справи та здійснивши ґрунтовний аналіз оскаржуваного судового рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судове рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному судовому рішенні, у зв`язку з чим підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
Відповідно до вимог статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача колегією суддів не встановлено.
Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі  21 травня 2020 року.

Головуючий	 	 	Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сапальова Т.В.    Капустинський М.М.