ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

21 квітня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/3109/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,        
розглянувши у порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДФС у Кіровоградській області 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.01.2020, (суддя суду першої інстанції Петренко О.С.), прийняте в порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження в м. Кропивницькому, повний текст рішення складений 03.02.2020, в адміністративній справі № 340/3109/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Кіровоградській області про зобов`язання вчинити певні дії,– 

ВСТАНОВИВ:

03 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив зобов`язати ГУ ДФС у Кіровоградській області здійснити:
- перерахунок компенсації за невикористані дні додаткових відпусток державного службовця та виплатити відповідну компенсацію;
- нарахування компенсації за невикористані дні основних відпусток за період роботи з 21.12.2015 по 27.09.2019 та виплатити відповідну компенсацію.
Адміністративний позов обґрунтовано тим, що позивач з 21.12.1998 по 27.09.2019 працював на посадах державної служби в установах відповідача, одночасно в період з 17.05.2016 по 19.09.2019 проходив військову службу за контрактом зі збереженням вказаного місця роботи (посади) та заробітної плати. Однак, відповідачем під час звільнення і розрахунку компенсації за невикористані дні додаткових відпусток виплачена менша сума компенсації внаслідок неправильного обчислення середньоденної заробітної плати. Також, позивач зазначає, що ним щорічні основні відпустки повністю не використані, тому має право на компенсацію відповідно до положень КЗпП України та ЗУ «Про відпустки».
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.01.2020 адміністративний позов задоволено частково. 
Зобов`язано Головне управління ДФС у Кіровоградській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні додаткових відпусток державного службовця та виплатити відповідну компенсацію, з урахуванням суми середньоденного заробітку в розмірі 211 грн 33 коп.
В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні частини позовних вимог позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване в цій частині рішення суду скасувати та прийняти нове про задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані дні основних відпусток.
Апеляційна скарга позивача обґрунтована тим, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, оскільки фактично позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, тому до цих спірних вимог судом мали бути застосовані положення КЗпП України та ЗУ «Про відпустки».
Також, Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в частині задоволеної позовної вимоги, в якій відповідач зазначає про порушення судом норм матеріального і процесуального права та просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення в цій частині та відмовити повністю у задоволенні адміністративного позову.
За доводами відповідача, судом першої інстанції помилково не враховано, що перебуваючи на службі за контрактом, позивач при звільнені зі служби щорічну основну відпустку за 2019 рік використав, а відсутність виплати компенсації за минули роки проходження служби за контрактом підтверджує факт використання ним щорічних основних та додаткових відпусток за 2016-2018 роки, тому висновок суду про задоволення вимоги щодо нарахування компенсації за невикористану додаткову відпустку за вказані періоди є неправомірним та таким, що потягне за собою подвійне надання відпустки шляхом виплати компенсації, що не передбачено чинним законодавством. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню за таких підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач з 21.12.1998 по 27.09.2019 проходив державну службу у складі різних підрозділів Головного управління ДПС у Кіровоградській області.
Одночасно в період з 17.05.2016 по 19.09.2019 позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 за контрактом з Міністерством оборони України.
Наказом Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 23.09.2019 № 781 о позивача звільнено з посади головного державного інспектора з питань юридичної роботи Знам`янської ОДПІ Олександрійського управління ГУ ДФС у Кіровоградській області в порядку переведення для подальшої роботи в Головному управлінні ДПС у Кіровоградській області відповідно до п.5 ст.36 КЗпП України.
Відповідно до п.2 вказаного наказу позивачу належить до виплати грошова компенсація за невикористані дні додаткових відпусток державного службовця в загальній кількості 191 день (а.с.9).
З 24.09.2019 позивач призначений в порядку переведення та з 27.09.2019 позивач звільнений з Головного управління ДПС у Кіровоградській області. 
Листом ГУ ДФС у Кіровоградській області № 2582/П/11-28-05-23 від 20.11.2019 позивача повідомлено, що при розрахунку компенсації за невикористані ним дні додаткових відпусток державного службовця бралися до уваги середньоденний заробіток, розрахований з сум посадового окладу, надбавки за звання та вислугу років у відсотковому відношенні, відносно штатного розпису Знам`янської ОДПІ та цей заробіток складає 90,82 грн. (а.с.10).
Вважаючи, що має право на компенсацію за невикористані основні щорічні відпустки та компенсацію за невикористані дні додаткових відпусток із розрахунку середньоденного заробітку у сумі 211,33 грн позивач звернувся з цим позовом до суду.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи частково позовну вимогу щодо перерахунку та виплати компенсації за невикористані дні додаткових відпусток державного службовця, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.05.2018 №П/811/1025/17 за позовом ОСОБА_1 до Олександрійської об`єднаної ДПІ Головного управління ДФС у Кіровоградській області встановлені обставини щодо розміру середньоденної заробітної плати позивача на рівні 211,33 грн.
Відмову у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані дні основних відпусток за період роботи з 21.12.2015 по 27.09.2019 суд першої інстанції обґрунтував тим, що позивач не перебував у фактичних трудових відносинах з відповідачем у періодах, за які просить здійснити нарахування компенсації за невикористані дні основних відпусток, тобто не мав права на надання йому відповідачем щорічних основних відпусток, як наслідок не має права на компенсацію їх відповідачем.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст.119 КЗпП України працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.
За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову.
Отже, внаслідок проходження позивачем військової служби за контрактом, у відповідача (на той час територіального органу відповідача) виник обов`язок щодо збереження саме місця роботи (посади) для позивача та сплати позивачу середнього заробітку протягом строку служби.
Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.
Стаття 10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлює право військовослужбовців на відпустки та регламентує порядок надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них, зокрема передбачає, що …«військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки», …«щорічна основна відпустка надається протягом календарного року», …«в особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано», …«щорічна основна відпустка може надаватися частинами», …«у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей»...
Аналізуючи наведені положення, суд апеляційної інстанції доходить до висновку, що питання надання щорічних відпусток військовослужбовцям на час військової служби та компенсації у разі невикористання такої відпустки віднесено до компетенції відповідного керівництва військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, а відповідно до обставин цієї справи – командиром військової частини НОМЕР_1 , що в свою чергу спростовує доводи позивача про необхідність покладення такого обов`язку на відповідача. 
Відповідно до витягу з наказу військової частини НОМЕР_1 від 19.09.2019 № 202 при звільненні позивач щорічну основну відпустку за 2019 рік використав, відсутність виплати компенсації за минулі роки проходження служби за контрактом підтверджує факт використання ним щорічних основних відпусток за частину 2016 року, 2017 та 2018 роки, що не заперечується позивачем. 
Разом з цим, п. 3 наказу Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 23.09.2019 № 781 о «Про звільнення ОСОБА_1 » передбачає відповідно до ст. 24 ЗУ «Про відпустки» виплату компенсації позивачу за 12,5 календарних днів за невикористану щорічну основну відпустку за період роботи з 21.12.2015 по 16.05.2016.
Крім того, період роботи позивача з 20.09.2019 по 27.09.2019 є недостатнім у кількості відпрацьованих днів для обчислення хоча б одного повного дня щорічної основної відпустки, тому відсутні підстави і для виплати відповідної компенсації за цей період. 
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість цієї позовної вимоги та відмовив у її задоволенні.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок компенсації за невикористані дні додаткових відпусток державного службовця та виплатити відповідну компенсацію, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Як зазначалося вище, згідно з п. 2 наказу Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 23.09.2019 № 781 о, позивачу на підставі ст. 24 ЗУ «Про відпустки» належить до виплати грошова компенсація за невикористані дні додаткових відпусток державного службовця в загальній кількості 191 день за період роботи з 06.01.2002 по 05.01.2017.
Ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про відпустки» передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Як підтверджується змістом рішення від 17.05.2018 у справі № П/811/1035/17 (набрало законної сили 12.12.2018) за позовом ОСОБА_1 до Олександрійської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області, Кіровоградський окружний адміністративний суд при вирішенні питання щодо розміру середньої заробітної плата, яка повинна бути виплачена позивачу, виходив із розміру середньоденної заробітної плати 211,33 грн., яка обчислена з розміру виплаченого позивачу грошового забезпечення за період березня-квітня 2016 року - 7607,86 грн відповідно до довідки Олександрійської ОДПІ від 05.10.2017.
Отже, фактично вказана сума середньоденної заробітної плати обчислена з грошового забезпечення, що підлягало виплаті позивачу до початку проходження ним військової служби за контрактом (травень 2016 року).
Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно застосував положення ч. 4 ст. 78 КАС України та дійшов обґрунтованого висновку, що при розрахунку компенсації за невикористані дні додаткових відпусток державного службовця ГУ ДФС у Кіровоградській області застосовано невірну суму середньоденного заробітку (90,82 грн замість 211,33 грн), що, в подальшому призвело до неправильного обрахунку компенсації, та задовольнив позовні вимоги в цій частині.
Водночас, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи відповідача щодо виникнення подвійного надання додаткової відпустки у разі виплати компенсації, як необґрунтовані, оскільки компенсації за такі невикористані відпустки підлягають виплаті за періоди роботи позивача починаючи з 2002 року та фактично до початку проходження військової служби, не могли бути компенсовані Збройними силами України за відсутності такого обов`язку та повноважень, право на отримання зазначеної компенсації не є спірним і реалізується безпосередньо на підставі наказу відповідача.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим із дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують правомірності висновків суду, тому підстави для зміни або скасування судового рішення в межах доводів апеляційних скарг відсутні.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, cт. 321, ст. 325 КАС України суд, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління ДФС у Кіровоградській області залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.01.2020 в адміністративній справі № 340/3109/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України.
Постанова в повному обсязі складена 21.04.2020 року.

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак