ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1009/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №698/861/19 Категорія:  	Годік Л. С. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Бондаренко С. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       11 червня 2020 року : Черкаський  апеляційний суд в складі:

суддів                                            Бондаренка С. І., Вініченка Б.Б., Сіренка Ю.В. 
за участю секретаря                          Чуйко А.В.                               

       розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 березня 2020 року, ухваленого у складі судді Годік Л.С., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 08 листопада 2011 року відповідач отримала кредит в розмірі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між нею і банком договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві.
       Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому договором.
       Відповідач умови договору не виконувала, внаслідок чого станом на 30 вересня 2019 року має заборгованість у розмірі 197635 гривень 38 копійок, яка складається з наступного:
-1953 гривні 26 копійок - заборгованість за кредитом;
-191804 гривень 41 копійка - заборгованість по процентам за користування кредитом;
-3877 гривень 71 копійка - заборгованість за пенею та комісією.
На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з  ОСОБА_1 на свою користь  лише частину заборгованості у розмірі 127022 гривні 30 копійок, що складається з наступного: 
-1953 гривні 26 копійок - заборгованість за кредитом;
- 125069 гривень 04 копійки - заборгованість по процентам за користування кредитом з 08 листопада 2011 року по 31 грудня 2018 року та судові витрати у розмірі 1921 гривня. 
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області 03 березня 2020 року у задоволені позову відмовлено. 
Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не підтвердив доказами те, що на момент підписання Анкети-заяви від 08 листопада 2011 року відповідач був ознайомлений саме з тими Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку, витяги з яких долучено до позовної заяви. Крім того, суд прийшов до висновку про відсутність доказів того, що розрахунок заборгованості за договором б/н від 08 листопада 2011 рок, який долучений до позовної заяви, дійсно стосується кредиту, яким користувалася відповідач, так як в розрахунку заборгованості та в Анкеті-заяві немає посилань на відомості, за допомогою яких можливо ідентифікувати боржника, зокрема на номер карткового рахунку боржника. 
       Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення міськрайонного суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
       Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що укладаючи кредитний договір сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов по ньому і власноручно його підписали, чим взяли на себе зобов`язання виконувати його належним чином. Відповідач була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг та була згодна з тим, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та правилами складає між нею та банком кредитний договір. Також посилається на те, що відповідачем була підписана довідка про умови кредитування в якій передбачені умови договору, а користування карткою підтверджується випискою по рахунку долученою до апеляційної скарги. Вказує, що відповідач не оспорює факту наявності у нього заборгованості за тілом кредиту (в тому числі простроченим тілом), тому позовні вимоги відповідачем в цій частині визнані та не підлягають доказуванню, у відповідності до положень ч.1 ст.82 ЦПК України. 
       Відповідно до свідоцтва про шлюб від 2 березня 2017 року відповідач ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_1 .
       У поданому відзиві ОСОБА_1 заперечила проти задоволення поданої апеляційної скарги зазначаючи, що рішення суду не містить висновку про погашення тіла кредиту, умови і правила надання банківських послуг не підписувались відповідачем та не визнаються нею, довідка про умови кредитування, на яку посилається апелянт в апеляційній скарзі, відрізняється від назви довідки яка мається в матеріалах справи, розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом, а рішення Верховного Суду на які посилається апелянт мають інші фактичні обставини справи в порівнянні з даною справою.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.
       В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 08 листопада 2011 року згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.(а.с. 6)
Також відповідач підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 30 днів пільгового періоду, відповідно до якої застосовується базова ставка 3,0 % на місяць тобто 36,00% річних за користування кредитними коштами, передбачено умови повернення кредиту. (а.с. 7)
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість, яка згідно з розрахунком банку станом на 30 вересня 2019 року становить 127022 гривень 30 копійок, яка складається з наступного: 
-1953 гривні 26 копійок - заборгованість за кредитом;
-125069 гривень 04 копійки - заборгованість по процентам за користування кредитом з 08 листопада 2011 року по 31 грудня 2018 року. (а.с. 4-5)
       Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України  розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Зі змісту довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна» 30 днів пільгового періоду, вбачається, що базова процентна ставка в місяць становить 3,0%, тобто 36,00% річних. 
Суд першої інстанції не звернув увагу, що вказана довідка підписана відповідачем а тому в сукупності із заявою підтверджує умови укладеного договору, в тому числі щодо процентів. 
Помилкове посилання апелянта в апеляційній скарзі на довідку з іншою назвою не може бути підставою для того, щоб робити висновок про відсутність передбачених нею умов кредитного договору, оскільки така довідка була подана до суду першої інстанції як доказ, а тому мала бути врахована судом першої інстанції.        
       Оскільки сторонами було погоджено умови кредитування щодо нарахування та сплати процентів є обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по процентам. 
       Однак, суд апеляційної інстанції, хоч і встановив наявність укладеного договору, в тому числі щодо процентів, не може погодитись з розрахунком заборгованості наданим позивачем. 
       Так згідно довідки про умови кредитування, підписаної відповідачем, остання зобов`язалась сплачувати до 25 числа місяця наступного за обліковим, щомісячний платіж в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень і не більше залишку заборгованості.
       Із розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що з 30 квітня 2014 року незмінна заборгованість складала 1436.45 гривень з тіла кредиту.
       Після вказаної дати сума кредиту не змінювалась, тому щомісячний платіж мав складати 1436.45(тіло кредиту) + (1436.45/100х3)(проценти за місяць)/100х7=103.57 гривень, відповідно повне погашення вказаної заборгованості мало відбутися за 15 місяців, тобто до липня 2015 року, однак до зазначеної дати зобов`язання не було виконано не за тілом кредиту ні за процентами.
       Виходячи з таких умов договору строк кредитування закінчився в липні 2015 року, а відтак після зазначеного строку, проценти нараховуватись не можуть, оскільки сплив строк кредитування.
       Із вказаних підстав не підлягають задоволенню вимоги позивача по нарахованому боргу починаючи з 1 серпня 2015 року.
       Такі висновки викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі №202/4494/16-ц 
Доводи апеляційної скарги щодо застосування до спірних правовідносин договору приєднання та публічного договору є необґрунтованими виходячи з наступного. 
Згідно із частинами першою, другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
       На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» крім заяви - анкети, розрахунку заборгованості за кредитним договором, довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» посилався також на витяг з умов та правил надання банківських послуг.
       При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилась з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови на які посилається позивач.
       Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, а витяг з умов та правил надання банківських послуг таким критеріям не відповідає, і відповідач заперечує, що саме ці умови і правила вона розуміла під час підписання анкети-заяви. 
Частиною 1 статті 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (ч.1 ст.257 ЦК України)
Відповідно до частин 3,4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відповідач в суді першої інстанції зробила заяву про застосування строку позовної давності.
Судом встановлено, що строк кредитування, за умовами договору які доведені позивачем, сплив у липні 2015 року, до суду позивач звернувся з позовом у листопаді 2019 , тобто по боргу за тілом кредиту та процентами які виникли станом на 1 серпня 2015 року позивачем пропущений строк позовної давності, що і є підставою для відмови в позові.
Зазначені в розрахунку суми погашення за наданим кредитом, не визнаються відповідачем, що нею зазначено у відзиві поданому до суду першої інстанції, який був направлений позивачу, а тому підлягали доказуванню, однак банком такі докази, у строк та в порядку визначеному ЦПК - не подано. Тому ця обставина не може враховуватись судом як обставина яка переривала строк позовної давності.
       Суд також не може прийняти докази які додані до апеляційної скарги, а саме виписку по рахунку та довідку банка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оскільки апелянтом не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч.3 ст.367 ЦПК України).
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Перешкод, у передбаченому ЦПК порядку, подати до суду першої інстанції докази у АТ КБ «Приватбанк» не було, більше того останнє звернулось до суду першої інстанції з клопотанням про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.42) та клопотанням про розгляд справи за відсутності позивача (а.с.43), в якому зазначило про подачу необхідних доказів і в судові засідання не з`являлось, в зв`язку з чим, має нести ризик настання негативних наслідків пов`язаних з вчасно неподаними доказами.
За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав зазначених в мотивувальній частині даної постанови.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,- 

п о с т а н о в и в :

       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 березня 2020 року - скасувати.
       Ухвалити нове рішення яким:
       В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 11 червня 2020 року.

Судді