ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" травня 2020 р.           Справа№ 910/2323/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Гаврилюка  О.М.
суддів:            Ткаченка Б.О. 
          Суліма  В.В. 

секретар судового засідання - Нікітенко А.В.

за участю представників: 
від стягувача: не з`явились;
від боржника: Корсун Ю.Ю. - дов. № Ц/6-45/303-19 від 23.12.2019;
Никипорець І.Ф. - дов. № НОН092346 від 06.05.2020;   
від ДВС: не з`явились; 

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" 
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2020
у справі № 910/2323/19 (суддя Ващенко Т.М.)
за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль"  
на бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві
у справі № 910/2323/19 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" 
до Акціонерного товариства "Українська залізниця" 
про стягнення 64 511,56 грн., 
ВСТАНОВИВ:

           09.12.2019 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла скарга на бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2020 у справі №  910/2323/19 скаргу задоволено повністю. Резолютивну частину ухвали викладено в наступній редакції:
" 1. Скаргу задовольнити повністю.
2. Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коваль Л.І. щодо невчинення виконавчих дій встановлених Законом України "Про виконавче провадження" у виконавчому провадженні № 60373756 щодо стягнення грошових коштів з боржника - Акціонерного товариства "Українська залізниця".
3. Зобов`язати державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коваль Л.І. вчинити виконавчі дії в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" у виконавчому провадженні №     60373756 щодо стягнення грошових коштів з боржника - Акціонерного товариства "Українська залізниця".
4. Органу державної виконавчої служби в порядку ч. 1 ст. 345 ГПК України не пізніше ніж у десятиденний строк з дня одержання даної ухвали повідомити суд і заявника про хід її виконання."
Не погоджуючись із винесеною ухвалою місцевого господарського суду Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить прийняти апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2020 у справі №     910/2323/19 та прийняти нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" у задоволенні скарги на дії державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коваль Л.І. щодо не вчинення виконавчих дій, встановлених Законом України "Про виконавче провадження" у виконавчому провадженні ВП № 60373756 щодо стягнення грошових коштів з боржника - Акціонерного товариства "Українська залізниця", а також відмовити у задоволенні вимоги щодо зобов`язання державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коваль Л.І. вчинити виконавчі дії в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" у виконавчому провадженні № 60373756 щодо стягнення грошових коштів з боржника - Акціонерного товариства "Українська залізниця", щодо визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця (ВП №60373756), повністю.
Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.
Скаржник вказує на те, що пунктом 3 розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" встановлена заборона вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом, були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. Тобто, вищевказаним нормативно-правовим актом чітко встановлена заборона вчиняти виконавчі дії (за винятком, вказаним в Законі).
На думку скаржника, всі відкриті станом на 20.10.2019 виконавчі провадження, в тому числі і ВП № 60373756, де боржником є АТ "Укрзалізниця", підлягають завершенню, а виконавчі документи поверненню стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". Тобто Відділом в межах повноважень, відповідно до вимог законодавства України, правомірно повернуто наказ Господарського суду міста Києва у справі № 910/2323/19 стягувачу, а твердження ТОВ "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" про те, що закон, яким заборонено вчиняти виконавчі дії щодо АТ "Укрзалізниця" стосується лише тих виконавчих проваджень, предметом яких є звернення стягнення на майно чи грошові кошти АТ "Укрзалізниця", не відповідає дійсності.
Скаржник у апеляційній скарзі посилається на Конвенцію з прав людини та судову практику Європейського суду з прав людини.
Також, на думку скаржника, посилання суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі на роз`яснення Міністерства юстиції від 30.01.2020 №     35/20.4.2/-20 не має правових підстав, оскільки Міністерство юстиції України не уповноважене на надання роз`яснень до Закону України, крім того, у самому роз`ясненні вказано, що воно носить лише рекомендаційний характер.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/2323/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Сулім В.В. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2020 у справі № 910/2323/19 у визначеному складі суду та призначено справу до розгляду у судовому засіданні 10.03.2020.
04.03.2020 від стягувача через відділ канцелярії суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому стягувач заперечує проти доводів апеляційної скарги, вказує на те, що відповідно до ст. 326 ЦК України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державні Україна, тоді як грошові кошти АТ "Укрзалізниця" не належать до об`єктів права державної власності. Заборона вчиняти виконавчі дії щодо об`єктів права державної власності не розповсюджується на гроші, які відповідно до ст. 192 ЦК України, є законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю. У свою чергу, державний виконавець Коваль Л.І. протягом більше 1 місяця з дати відкриття виконавчого провадження до моменту подання скарги не здійснила жодної виконавчої дії щодо стягнення грошових коштів з боржника АТ "Укрзалізниця" та їх перерахування стягувачу ТОВ "ТЕП "Вертикаль", не розпочато примусове виконання рішення у справі № 910/2323/19, що суперечить положенням Закону України "Про виконавче провадження" та являється її бездіяльністю.
Стягувач вважає безпідставним посилання скаржника на необхідність повернення наказу Господарського суду міста Києва у справі № 910/2323/19, адже у матеріалах справи відсутня скарга боржника на постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження. Також слід зазначити, що предметом чинного судового розгляду є питання бездіяльності державного виконавця щодо не вчинення виконавчих дій на користь стягувача, а не питання правомірності відкриття виконавчого провадження.
Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2020, у зв`язку із перебуванням судді Майданевича А.Г., на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/2323/19.
Відповідно до витягу із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/2323/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Сулім В.В.
Відповідно до частини 14 статті 32 Господарського процесуального кодексу України у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2020 прийнято справу № 910/2323/19 до провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2020 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк          О.М., судді: Ткаченко Б.О., Сулім В.В. та призначено розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2020 у справі №        910/2323/19 на 02.04.2020.
Рада суддів України рішенням від 17.03.2020 № 19 затвердила Рекомендації щодо встановлення особливого режиму роботи судів України.
Крім того, Рада суддів України рекомендує громадянам та іншим особам: 
- всі необхідні документи (позовні заяви, заяви, скарги, відзиви, пояснення, клопотання тощо) надавати суду в електронному вигляді на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі "Електронний суд", поштою, факсом або дистанційні засоби зв`язку;
- рекомендувати учасникам судових засідань подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами;
- утриматися від відвідування приміщення суду, особливо за наявності захворювання (слабість, кашель, задуха, утруднення дихання, тощо).
Враховуючи постанову Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 19.03.2020 повідомив учасників справи №      910/2323/19 що розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2020 не відбудеться 02.04.2020, та призначив наступне судове засідання із розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2020 у справі № 910/2323/19 09.04.2020.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211, зі змінами від 25.03.2020 №239, "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" установлено карантин з 12.03.2020 до 24.04.2020 на усій території України.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2020 повідомлено учасників справи № 910/2323/19, що судове засідання 09.04.2020 із розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2020 не відбудеться, про дату і час судового засідання за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2020 у справі №     910/2323/19 учасники справи будуть повідомлені додатково.
Відповідно підпункту 3 пункту 11 розділу І Закону України  "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 розділ X      Господарського процесуального кодексу України "Прикінцеві положення" доповнено пунктом 4 такого змісту:
"4.       Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.
Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".
Оскільки, призначення справи до розгляду на період карантину є неможливим, враховуючи п. 4 розділу Х Господарського процесуального кодексу України "Прикінцеві положення", колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про призначення апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2020 у справі №     910/2323/19 до розгляду, після офіційної дати закінчення карантину.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2020 повідомлено учасників справи № 910/2323/19, що судове засідання із розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2020 у справі № 910/2323/19 призначено на 21.05.2020.
Постановою Кабінету Міністрів України № 343 від 04.05.2020 послаблені карантинні обмеження. 
Представники боржника у судовому засіданні 21.05.2020 підтримали вимоги апеляційної скарги, просили ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2020 у справі № 910/2323/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги на дії державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коваль Л.І. щодо невчинення виконавчих дій, встановлених Законом України "Про виконавче провадження" у виконавчому провадженні ВП № 60373756 щодо стягнення грошових коштів з боржника - Акціонерного товариства "Українська залізниця", а також відмовити у задоволенні вимоги щодо зобов`язання державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коваль Л.І. вчинити виконавчі дії в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" у виконавчому провадженні № 60373756 щодо стягнення грошових коштів з боржника - Акціонерного товариства "Українська залізниця", щодо визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця (ВП № 60373756).
Представники ДВС та стягувача у судове засідання 21.05.2020 не з`явились.
Згідно із ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, які містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК, судова колегія ухвалила розглядати апеляційну скаргу за відсутності представників ДВС та стягувача.
Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали оскарження, доводи апеляційної скарги, доводи відзиву на апеляційну скаргу, заслухавши представників боржника, дослідивши надані до матеріалів справи докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Предметом розгляду є бездіяльність державного виконавця під час примусового виконання судового рішення.
Згідно з положеннями ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території.
Відповідно до ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Рішення, ухвали, постанови суду, які не виконуються боржником добровільно у встановлений строк та у яких допущено негайне виконання, виконуються примусово органами Державної виконавчої служби, що входять до системи органів Міністерства юстиції України, в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у Законі України "Про виконавче провадження" органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, іншими законами та нормативно-правовими актами.
Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено господарським судом першої інстанції, рішенням Господарського суду міста Києва від 23.05.2019 у справі № 910/2323/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.08.2019, стягнуто з АТ "Українська залізниця" на користь ТОВ "ТЕП "Вертикаль" суму штрафу в розмірі 64 511,56 грн., 1 921,00 грн. судового збору.
15.10.2019 на виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва було видано відповідний наказ.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Заявою від 18.10.2019 стягувач звернувся до Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві для примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 15.10.2019 № 910/2323/19.
Постановою від 22.10.2019 державним виконавцем Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коваль Л.І. відкрито ВП №     60373756 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 15.10.2019 № 910/2323/19.
18.11.2019 позивач подав державному виконавцю запит з проханням надати відомості щодо стану виконавчого провадження, на який отримав відповідь від 21.11.2019. У вказаній відповіді державний виконавець наголосив, що у відповідності до п. 3 розділу ІІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" Забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. До переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації включено АТ "Українська залізниця".
Згідно із ч. 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
На підставі вказаної вище статті, стягувач подав скаргу, у які просив суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коваль Л.І. щодо невчинення виконавчих дій встановлених Законом України "Про виконавче провадження" у виконавчому провадженні № 60373756 щодо стягнення грошових коштів з боржника - Акціонерного товариства "Українська залізниця"; зобов`язати державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коваль Л.І. вчинити виконавчі дії в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" у виконавчому провадженні № 60373756 щодо стягнення грошових коштів з боржника - Акціонерного товариства "Українська залізниця".
Стаття 55 Конституції України вказує, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно зі ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" однією із засад виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження"  рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Статтею 339 ГПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Зі змісту ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Частиною 3 вказаної статті передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках та інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додатну вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на яких заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Крім цього, виконавець також має право: здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; викликати посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом державного виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; накладати стягнення у вигляді штрафу на юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від посадових осіб боржників - юридичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження в праві виїзду керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язання за рішенням; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.
Відповідно до ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.
З наданих скаржником матеріалів виконавчого провадження вбачається, що з 22.10.2019 державним виконавцем не було вчинено жодної дії з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 15.10.2019 № 910/2323/19, не було направлено жодного запиту, вимоги державного виконавця.
Крім того, державним виконавцем не подано доказів вчинення ним, під час здійснення виконавчого провадження № 60373756 дій, встановлених законом, для виконання рішення суду.
Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що надані державним виконавцем матеріали виконавчого провадження, мають номер 60656281 та стосуються виконання наказу Господарського суду міста Києва №     910/2320/19, та в свою чергу не є належними та допустимими доказами вчинення виконавчих  дій при виконанні наказу у справі № 910/2323/19.
За приписами статті 129-1  Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до ч. 1 статті 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно з ч. 1 статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
За приписами п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах "Півень проти України" від 29.06.2004 заява №56849/00, "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).
Відповідно до змісту рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).
Також у рішенні Європейського суду з прав людини від 12.05.2011 у справі "Ліпісвіцька проти України" однозначно визначено про те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні, у зв`язку з чим виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом, а його тривалість має досягати цілей, зазначених в п. 1 статті 6 Конвенції щодо права кожної особи на розгляд його справи упродовж розумного строку.
Існування заборгованості, підтверджене обов`язковим та таким, що підлягає виконанню, судовим рішенням, надає особі, на чию користь воно було винесене, "законне сподівання" на те, що заборгованість буде їй сплачено, та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 06.10.2011 у справі "Агрокомплекс проти України").
Європейський суд з прав людини також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. У справі "Фуклєв проти України" (рішення від 07.06.2005) Європейський суд з прав людини вказав, що держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.
Сукупний аналіз рішень Європейського суду з прав людини у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України" достеменно засвідчує його однозначну позицію про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення та констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з Конституцією України.
Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).
Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Тривале невиконання або несвоєчасне виконання національних судових рішень, за виконання яких Україна несе відповідальність, є структурною та системною проблемою, яку визначено в пілотному рішенні Європейського суду з прав людини, і запровадження ефективних засобів юридичного захисту стосовно відповідних порушень є прямим обов`язком держави.
Виходячи з практики з Європейського суду з прав людини, держава відповідальна за виконання рішення, ухваленого на користь стягувача у цій справі. Тривале невиконання рішення та відсутність засобів захисту прав стягувача на національному рівні спричиняє порушення п. 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України, рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2019 у справі №     910/2323/19, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та має бути виконане.
Згідно із ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини у справі (справа "Моргуненко проти України" (Заява N 43382/02) від 06.09.2007) виконавче провадження не має бути відокремлене від судового і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Матківська проти України" (Заява N 38683/04) від 12.03.2009 Суд підкреслює, що виконання рішення є другим етапом судового провадження, а також що реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання.
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 зазначено, що неможливість для заявника отримати результат виконання рішення суду, винесеного на його або її користь, складає втручання у право на мирне володіння майном, яке викладене у першому параграфі ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції.
Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.
Стосовно посилань скаржника на заборону, що міститься в Законі України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" як на підставу задоволення скарги на дії та бездіяльність державного виконавця, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
20.10.2019 набрав чинності Закон України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" (Закон № 145-ІХ ).
Згідно з п. 3 розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" заборонено вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.
Колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено, що до додатку 2 "Переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані" до Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" станом на 20.10.2019 включено АТ "Укрзалізниця" (код 40075815).
Отже, з урахуванням заборони, встановленої пунктом 3 розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", в комплексі з іншими заборонами та мораторіями на звернення стягнення на майно боржників - державних підприємств, встановленими на момент прийняття Закону № 145-ІХ, законодавцем в основу положення, визначеного пунктом 3 розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 145-ІХ, було покладено як принцип обов`язковості виконання рішень, закріплений Конституцією України, так і необхідність збереження об`єктів права державної власності, які були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", у зв`язку з їх стратегічним значенням для української економіки та національної безпеки з метою запобігти безконтрольному відчуженню майна, що складає єдиний майновий комплекс, у тому числі через застосування позаприватизаційних процедур. Винятком із зазначеної заборони є стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.
Тобто вказаною нормою Закону № 145-ІХ з усього складу майна підприємства, призначеного для його діяльності, яким також є нерухоме майно (будівлі, споруди, земельні ділянки тощо), передбачено можливість звернення стягнення лише на конкретні види майна цього підприємства, зокрема, грошові кошти.
Вказані обставини спростовують доводи скаржника про заборону на звернення стягнення на кошти боржника - АТ "Укрзалізниця" у виконавчому провадженні № 60373756, і відповідно  колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення скарги ТОВ "ТЕП "Вертикаль" на дії та бездіяльність державного виконавця.
Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
З огляду на вищевикладене, правові підстави для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 23.01.2020 у справі № 910/2323/19 та для задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця", відсутні.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Скаржником у апеляційній скарзі не наведено порушень норм процесуального права, передбачених ч. 3 ст. 277 ГПК України, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення. 
Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених в ухвалі Господарського суду міста Києва від 23.01.2020 у справі №  910/2323/19.
Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.
Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.  
За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про наявність підстав для задоволення скарги ТОВ "ТЕП "Вертикаль", відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.
З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування ухвали місцевого суду не вбачається.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги - Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця", згідно із ст. 129 ГПК України.
           На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, 271, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

           1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2020 у справі №  910/2323/19 залишити без задоволення.
           2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2020 у справі №  910/2323/19 залишити без змін.
           3. Судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця".
           4. Матеріали справи № 910/2323/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                      О.М. Гаврилюк 

Судді                                                                                Б.О. Ткаченко

                                                                                В.В. Сулім