ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/7/20                                                      Суддя першої інстанції: В.А. Гайдаш

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  17 червня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                     - Степанюка А.Г.,
суддів                              - Епель О.В., Кобаля М.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області на прийняте у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про зобов`язання вчинити дії, -
          
В С Т А Н О В И Л А:
У грудні 2019 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області (далі - Відповідач, Ліквідаційна комісія УМВС в Черкаській області) про зобов`язання Ліквідаційної комісії УМВС в Черкаській області здійснити нарахування та виплатити середній заробіток ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі з 07.11.2015 року до 26.12.2019 року з утриманням податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року позов задоволено повністю:
- визнано протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії УМВС в Черкаській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про його поновлення на службі;
- зобов`язано Ліквідаційну комісію УМВС в Черкаській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на службі з 07.11.2015 року по 26.12.2019 року з утриманням податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що рішенням суду, яке набрало законної сили, поновлено ОСОБА_1 на займаній посаді, однак на момент звернення до суду із вказаним позовом воно не було виконано в частині поновлення Позивача на роботі. Крім того, суд підкреслив, що оскільки спеціальним законодавством не врегульовано питання стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, то застосуванню до спірних правовідносин підлягають саме норми Кодексу законів про працю України.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що, по-перше, рішення суду про поновлення Позивача на посаді виконане, по-друге, судом до спірних правовідносин застосовані норми загального, а не спеціального законодавства, які, у свою чергу, не передбачають такої виплати як середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі, по-третє, суд безпідставно вийшов за межі позовних вимог, визнаючи протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії УМВС в Черкаській області щодо невиплати середнього заробітку.
Після усунення визначених в ухвалі від 15.04.2020 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить задовольнити позов у повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що суд першої інстанції обґрунтовано підкреслив на необхідності застосування до спірних правовідносин загальних норм Кодексу законів про працю України з огляду на неврегульованість таких випадків приписами спеціального законодавства. Окремо наголошує, що невчинення Ліквідаційною комісією УМВС в Черкаській області жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду про поновлення на посаді, свідчить про виникнення у ОСОБА_1 права на отримання середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2020 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 22.02.2016 року у справі №823/5472/15 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області та Головного управління Національної поліції в Черкаській області та:
- визнано протиправним та скасовано наказ голови Ліквідаційної комісії УМВС в Черкаській області від 06.11.2015 року №312 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року №114, майора міліції ОСОБА_1 - слідчого слідчого відділення Жашківського РВ УМВС України в Черкаській області;
- поновлено майора міліції ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчого відділення Жашківського РВ УМВС України в Черкаській області з 06.11.2015 року;
- стягнуто з УМВС в Черкаській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 року по 22.02.2015 року;
- зобов`язано Головне управління Національної поліції в Черкаській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади у відповідності до п. 9 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», у Головному управлінні Національної поліції в Черкаській області та видати відповідний наказ з цього приводу.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2016 року частково задоволено апеляційну скаргу УМВС в Черкаській області - постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 22.02.2016 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення з УМВС в Черкаській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 року по 22.02.2016 року змінено та зазначено розмір середнього заробітку в сумі 8   939,20 грн. Крім того, даною постановою скасовано постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 22.02.2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Черкаській області встановити факт його перебування у трудових відносинах з ОСОБА_1 з 07.11.2015 року та закрито провадження у справі у цій частині. В іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін. 
Матеріали справи свідчать, що 03.03.2016 року та 10.10.2016 року ОСОБА_1 звертався до Головного управління Національної поліції в Черкаській області із заявами про виконання рішення суду у справі №823/5472/15 в частині поновлення його на посаді слідчого слідчого відділення Жашківського відділення Уманського відділу Національної поліції в Черкаській області та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу (а.с. 59-60).
За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 головою Ліквідаційної комісії УМВС в Черкаській області 25.11.2016 року затверджено висновок, згідно якого постанова суду у справі №823/5472/15 не може бути виконана з огляду на втрату чинності наказу МВС України від 06.11.2015 року №1388 «Про організаційно-штатні питання» та, відповідно, скорочення посади слідчого відділення Жашківського відділу УМВС в Черкаській області і, як наслідок, неможливості поновлення Позивача на посаді (а.с. 75-81).
Листом Ліквідаційної комісії УМВС в Черкаській області від 25.11.2016 року №14/9-318 ОСОБА_1 було повідомлено про обставини неможливості поновлення його на посаді (а.с 82-83).
На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 94, 236 Кодексу законів про працю України, ст. ст. 5, 65 Закону України «Про виконавче провадження», п. 3 наказу МВС України від 31.12.2017 року №499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність достатніх підстав для стягнення на користь Позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, яке на момент розгляду справи виконано не було.
З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.
Відповідно до абз. 1 ст. 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Згідно ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Ні Законом України «Про міліцію», ні Законом України «Про Національну поліцію», ні іншими підзаконними нормативними актами не врегульовані питання порушення роботодавцем (у даному випадку УМВС в Черкаській області) строків виконання рішення суду про поновлення на посаді, а також наслідків такого порушення. Не врегульовані вказані правовідносини й іншими нормативними актами, які регулюють питання прийняття, проходження та звільнення зі служби в органах внутрішніх справ.
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Дана позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 17.02.2015 року у справі №21-8а15 та була підтримана у подальшому Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20.09.2018 року у справі №810/1549/17, від 17.10.2018 року у справі № 805/2948/17-а 08.11.2018 року у справі №821/1333/16, від 16.04.2020 року у справі № 822/3307/17, від 30.04.2020 року у справі №817/1517/17.
Відтак, оскільки наведеними нормативними актами не врегульовано питання відповідальності роботодавця за затримку виконання рішення про поновлення особи на службі в органах внутрішніх справ, а також не встановлено правових наслідків недотримання такого строку, судова колегія приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів Кодексу законів про працю України.
Судовою колегією враховується, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно (п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України у редакції станом до 15.12.2017 року).
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. 
При цьому приписи ст. 236 КЗпП України закріплюють, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Викладене, у свою чергу, свідчить про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.
Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.
Частиною 3 статті 14 КАС України закріплено, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена вже згаданою статтею 236 Кодексу законів про працю України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.
У своїй постанові від 31.03.2020 року у справі № 823/2321/18 Верховний Суд в аналогічній справі вказав, що середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
При цьому, судовою колегією враховується, що затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі є саме невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі після проголошення судового рішення. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі № 6-435цс15, а також у постанові Верховного Суду від 16.01.2018 року у справі №524/415/16-а.
Відтак посилання Апелянта на те, що постанова суду у справі №823/5472/15 була виконана шляхом затвердження висновку з розгляду питання про поновлення на службі в УМВС в Черкаській області Гончаренка О.В., судом апеляційної інстанції відхиляються, адже відповідного наказу про поновлення Позивача на посаді Відповідачем видано не було.
З урахуванням наведеного, а також зважаючи на те, що станом на момент звернення ОСОБА_1 до суду із вказаним позовом УМВС в Черкаській області не було видано наказ про поновлення Позивача на посаді слідчого слідчого відділення Жашківського РВ УМВС України в Черкаській області з 06.11.2015 року, судова колегія приходить до висновку про правильність позиції суду першої інстанції щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог про зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на службі. 
Посилання Апелянта на необґрунтованість виходу судом першої інстанції за межі позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Ліквідаційної комісії УМВС в Черкаській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на службі, судовою колегією оцінюється критично, оскільки, хоча й в оскаржуваному рішенні суду не було зазначено підстав виходу за межі позовних вимог, однак в силу приписів ч. 2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Щодо заявленого ОСОБА_1 клопотання про витребування у Ліквідаційної комісії УМС в Черкаській області довідку про нарахування грошового утримання ОСОБА_1 , судова колегія вважає за необхідне зазначити про відсутність підстав для вчинення такої процесуальної дії, оскільки постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2016 року у справі №823/5472/15 встановлено, що розмір середньоденної заробітної плати Позивача за останні два місяця роботи, що передували звільненню, складав 120,80 грн. 
При цьому, судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення суду першої інстанції в частині формулювання резолютивної частини не було предметом апеляційного оскарження Позивача, то, зважаючи на відсутність обставин, як б давали суду апеляційної інстанції стверджувати про недотримання Черкаським окружним адміністративним судом норм матеріального права, перегляд оскаржуваного рішення здійснювався у межах доводів та вимог апеляційної скарги Відповідача.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -  

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                      А.Г. Степанюк 

Судді                                                                                            О.В. Епель

                                                                                                    М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено та підписано « 17» червня 2020 року.