ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

16 березня 2020 року                                                                                      Справа № 924/1225/19 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Гудак А.В. ,  суддя Маціщук А.В. 

секретар судового засідання Мазур О.Г. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 
на рішення Господарського суду Хмельницької області від 13.01.2020р. 
(ухвалене о 10:57 у м. Хмельницькому, повний текст складено 21.01.2020р.)
у справі № 924/1225/19 (суддя Гладюк Ю.В.) 
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Комунального підприємства "Південно-західні тепломережі"
про стягнення заборгованості в сумі 634692,00 грн. 
за участю представників сторін:
від позивача - не з`явився; 
від відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося із позовом до Комунального підприємства "Південно-західні тепломережі про стягнення 634692 грн., з яких: 500484 грн. 21 коп. - пеня; 98080 грн. 78 коп. - 3% річних; 36127 грн. 01 коп. - інфляційні.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням Комунальним підприємством "Південно-західні тепломережі" умов Договору постачання природного газу №1007/1718-БО-34 від 30.08.2017 р.

Рішення Господарського суду Хмельницької області від 13.01.2020р. у справі №924/1225/19 позов задоволено частково. Ухвалено стягнути з Комунального підприємства "Південно-західні тепломережі" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - 98080 грн. 78 коп. 3% річних, 36127 грн. 01 коп. інфляційних, 250242 грн. 10 коп. пені та 9520 грн. 38 коп. судових витрат.
При ухвалені вказаного рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем     було порушено умови договору щодо строків розрахунків за поставлений природний газ, а тому з огляду на положення ст. ст. 509, 525, 526, 530, 625, 629, 655 ЦК України, ст. ст.     173, 174, 175, 193, 230 Господарського кодексу України, дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення 500484 грн. 21 коп. пені; 98080 грн. 78 коп. - 3% річних; 36127 грн. 01 коп. - інфляційних.
В той же час, суд першої інстанції, врахувавши скрутне фінансове становище відповідача, погашення КП "Південно-західні тепломережі" основного боргу до звернення позивача до суду, не доведення позивачем завдання йому збитків несвоєчасною оплатою, керуючись  ст. 551 ЦК України,  ст. 223 Господарського кодексу України, суд  зменшив розмір пені на 50% та відмовив в задоволені позову про стягнення 250242 грн. 10 коп. пені.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення Господарського суду Хмельницької області від 13.01.2020р. у справі №924/1225/19 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 250242 грн. 10 коп. пені та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задоволити.
Скаржник вважає, що рішення господарського суду у вказаній частині є незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального права, без дослідження усіх істотних обставин справи.
На підтвердження своїх доводів, скаржник вказує наступне.
При зменшенні розміру пені суд мав врахувати майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні не лише майнові, але й інші інтереси сторін, які беруть участь у зобов`язанні. Суд повинен був дати належну правову оцінку доказам, наданим сторонами в обґрунтування своїх позицій, щодо наявності чи відсутності збитків. Суд не мав права застосовувати до спірних правовідносин статтю 233 ЦК України, не з`ясувавши всіх обставин, з`ясування яких передбачене вказаною нормою.
Господарський суд при вирішенні питання щодо зменшення пені повинен був об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, а не лише відповідача, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.
В рішенні зазначено, що суд, зменшуючи розмір неустойки, виходив, серед іншого, з інтересів сторін. Втім, з матеріалів справи та самого рішення незрозуміло, які саме інтереси сторін було враховано, і яким чином інтереси сторін вплинули на рішення суду в частині зменшення розміру неустойки. Під час розгляду справи не було враховано інтереси позивача.
Судом не було з`ясовано, чи були заподіяні позивачу збитки неналежним виконанням зобов`язання, а також не було оцінено розмір таких збитків.
Нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов`язанням за договором купівлі-продажу природного газу.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не надав суду належних доказів в обґрунтування своїх заперечень, натомість суд першої інстанції не навівши мотивів, а лише керуючись своїм внутрішнім переконанням та посиланням на важкий матеріальний стан відповідача, зменшив розмір нарахованих санкцій, що є грубим порушенням положень ст. 233 Господарського кодексу України
Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що оскаржуване рішення в частині зменшення пені суперечить положенням законодавства та матеріалам справи, а тому просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Від Комунального підприємства "Південно-західні тепломережі" надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, відповідно до якого просить оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги     відмовити.
На спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі, вказує наступне.
Вимога про стягнення пені, у розмірі, визначеному скаржником є незаконною, оскільки основна сума боргу на день розгляду справи погашена, а позивач не надав доказів спричинення йому збитків від прострочення виконання договору.
Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не є правильним застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності. Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.
Зважаючи на відсутність можливості у відповідача впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за поставлений природний газ, що, зокрема, виключає можливість застосування до КП "Південно-західні тепломережі" відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді нарахування пені, 3% річних та інфляційних.
Просить врахувати важке фінансове становище відповідача, яке є підприємством теплоенергетики, що забезпечує теплопостачання ряду стратегічно важливих об`єктів.
Державою визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005р., Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р., Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 р. № 217, що фактично, усуває відповідача від процесу розподілу грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні уповноваженим банком зі спеціальних рахунків відповідача грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами.
З огляду на викладене вказує, що підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з простроченням відповідачем грошового зобов`язання за договором постачання природного газу, відсутні.
За наведеного вище, відповідач вважає, що суд першої інстанції правильно врахував важке фінансове становище відповідача та зменшив суму стягнутої пені, а тому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення - залишити без змін.

В судове засідання 16.03.2020 р. представники сторін не з`явилися. 
Враховуючи приписи ст. ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що сторони були належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час та місце судового засідання, про що свідчать поштові повідомлення, направлені сторонам (а. с. 132-133), а також те, що явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників сторін.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухвалені рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення в частині відмови в задоволені позову про стягнення 250242 грн. 10 коп. пені залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що 30.08.2017р. між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Постачальник) та КП "Південно-західні тепломережі" (Споживач) було укладено Договір постачання природного газу  №1007/1718 -БО-34 (далі - Договір) (а. с. 21-30).
Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.
Пунктом 1.2. Договору передбачено, що природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.
Згідно з п. 2.1. Договору постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року (включно) природний газ орієнтованим обсягом до 6175 тис. куб. м., в тому числі по місяцях (тис. куб. м.): жовтень - 705; листопад - 825; грудень 1080, а всього за IV кв. 2107 року - 2610; січень - 1215; лютий - 1180; березень - 1170, а всього за І кв. 2018 р. - 3565.
Розділом 5 Договору сторонами погоджено ціну на газ.
Згідно із п. 6.1. Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Пунктом 8.1 Договору сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим Договором.
Згідно п. 8.2. у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1. договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16, 4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до з 01.10.2017 р. до 31.03.2018 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 12 Договору).
Додатковою угодою № 1 від 12.01.2018 р. до Договору сторони внесли зміни до п. 8.2. договору, змінивши розмір пені з 16,4% на 15,3% (а. с. 31).
В подальшому, додатковими угодами № 2-5 до Договору сторонами вносилися зміни до умов Договору в частині об`єму газу, що постачається та строку дії Договору (а. с. 32-35).
На виконання умов Договору позивачем у період жовтень 2017 р. - вересень 2018 р. передано, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 25541549 грн. 60 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу. (а. с. 36-47).
Як вбачається із наданих позивачем документів, а саме: "Сальдо. Підприємство "Південно-Західні тепломережі КП" з 01.10.2017 р. по 28.02.2019 р."; "Операції по Договору №1007/1718-БО-34, Підприємство "Південно-Західні тепломережі КП"  з 01.10.2017 р. по 28.02.2019 р."; відповідачем було здійснено оплату поставленого газу в повному обсязі 11.10.2018 р. (а. с. 48-51).
Враховуючи, що відповідач за поставлений товар розрахувався не своєчасно, з порушенням строку визначеного умовами п. 6.1. Договору, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 500484 грн. 21 коп. пені, 98080 грн. 78 коп. 3% річних та 36127 грн. 01 коп. інфляційних втрат.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.
Відповідно до ч. 1  ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що скаржник оскаржує рішення Господарського суду Хмельницької області від 13.01.2020р. у справі №924/1225/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 250242 грн. 10 коп. пені, апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах цих вимог.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції, Господарським судом Хмельницької області встановлено, що КП "Південно-Західні тепломережі" за Договором постачання природного газу №1007/1718-БО-34 від 30.08.2017р. було прийнято природний газ на загальну суму 25541549 грн. 60 коп., проти чого не заперечує ні позивач - АТ "НАК "Нафтогаз України", ні відповідач - КП "Південно-Західні тепломережі".
Як зазначено судом апеляційної інстанції вище, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 500484 грн. 21 коп., яка нарахована у зв`язку із несвоєчасною оплатою КП "Південно-Західні тепломережі" поставленого в період жовтень 2017 р. - вересень 2018 р. газу.
Відповідно до ст. ст.   610,  611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Статтею 546 ЦК України  передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.
Відповідно до частин 1, 3  ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно ч. 2  ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до пункту 8.2 Договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Також, вище зазначено, що Додатковою угодою № 1, вказаний відсоток пені, сторонами було зменшено до 15,3%.  
Позивач за прострочення строків оплати поставленого природного газу, керуючись п. 8.2. Договору нарахував та просить стягнути з відповідача пеню в сумі 500484 грн. 21 коп.
Відповідно до  ст. 625 ЦК України  боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно зі  статтею 233 Господарського кодексу України  у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною 3  статті 551 ЦК України.
Зі змісту наведених норм вбачається, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
При цьому зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд з дотриманням правил  статті 86 Господарського процесуального кодексу України   вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та його розмір.
Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність та відповідати завданням господарського судочинства, котрі передбачені статті 2 ГПК України, зокрема справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів.
Відтак, апеляційний господарський суд дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надані відповідачем в підтвердження обставин, що зумовили несвоєчасну оплату за поставлений газ, з огляду на ступінь виконання зобов`язання боржником (повну оплату заборгованості за Договором постачання природного газу №1007/1718-БО-34 від 30.08.2017р.), достатньо малий період прострочення терміну оплати визначеного Договором, спеціальний порядок розрахунків за поставлений газ та інші фактори, які вплинули на можливість своєчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань, проведення розрахунків за поставлений газ в повному обсязі, колегія суддів відзначає, що наведені факти в сукупності свідчать про наявність виняткових обставин, за яких можливим є зменшення розміру штрафних санкцій.
Крім цього, матеріали справи не містять доказів, які підтверджують понесення позивачем збитків або можливість їх понесення позивачем у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань.
В той же час, суд апеляційної інстанції зазначає, що хоча скаржник в апеляційній скарзі посилається на не з`ясування судом першої інстанції понесення позивачем збитків, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором, однак сам не виконав в суді першої інстанції свого обов`язку, передбаченого ст. 74 ГПК України щодо доказування факту понесення ним збитків.
Також, суд зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в  рішенні Конституційного Суду України  № 7-рп/2013 від 11.07.2013 р.
Отже, враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру пені на 50%.
При цьому, при визначенні розміру (відсоткового співвідношення) зменшення пені суд керується своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, стягненню підлягає пеня у розмірі 250242 грн. 10 коп. В іншій частині стягнення пені позов задоволенню не підлягає.
Відповідно до  ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.
В силу приписів  ст. 74 ГПК України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.
Відповідно до  ст. 276 ГПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, рішення Господарського суду Хмельницької області від 13.01.2020р. у справі №924/1225/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 250242 грн. 10 коп. пені слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення.
Керуючись статтями  269,  270, 273,  275-279,  282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 13.01.2020р. у справі №924/1225/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 250242 грн. 10 коп. пені - без змін.
2. Справу № 924/1225/19 надіслати Господарському суду Хмельницької області.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених     статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "18" березня 2020 р.

Головуючий  суддя                                                                      Петухов М.Г. 

Суддя                                                                                              Гудак А.В.

 

Суддя                                                                                              Маціщук А.В.