ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2020 року	Львів	Справа № 140/2468/19 пров. № А/857/352/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача                                                                 Шинкар Т.І.,
суддів                                                                                   Пліша М.А.,
                                                                                             Ільчишин Н.В.,
секретаря судового засідання                                            Максим Х.Б., 
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Плахтій Н.Б), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Луцьку о 11 год. 24 хв. 19 листопада 2019 року, повне судове рішення складено 25 листопада 2019 року, у справі №140/2468/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

12.08.2019 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області, просив визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення №0008001302, №0008011302.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для висновку про заниження платником податків податкових зобов`язань під час ввезення товарів на митну територію України може слугувати лише офіційна документально-підтверджена інформація від уповноважених органів іноземних держав щодо, зокрема, вартості ввезених товарів, така інформація повинна підтверджувати або не підтверджувати автентичність поданих документів щодо ввезених товарів. Суд першої інстанції вказав, що наданою інформацією Литовської Республіки підтверджується факт придбання позивачем ОСОБА_1 саме в Литовській Республіці транспортного засобу марки RENAULT MEGANE, VIN: НОМЕР_1 за ціною 5400 євро, зазначений автомобіль можна однозначно ідентифікувати як такий, що оформлений за МД від 03.07.2018 №205090/2018/051895 та ввезений на територію України для позивача ОСОБА_1 .
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивач в Республіці Литва в період червень-липень 2018 року не перебував, жодних документів не оформляв і не підписував. Скаржник вказує, що митне оформлення проводилось митним брокером. Зазначає, що документи, які стали підставою для митного оформлення не є підробленими, у встановленому порядку недійсними не визнавались. Звертає увагу, що при прийнятті податкових повідомлень-рішень не встановлено наявності з боку позивача умислу, мети на неправомірне зменшення розміру митної вартості автомобіля.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що у спірних правовідносин діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, законами України, а підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2020, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням секретарем судового засідання до протоколу судового засідання, відмовлено в задоволенні клопотань представників відповідача та позивача про зупинення провадження у справі.
Відповідно до частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та статті 230 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.
Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, з 07.03.2019 по 21.03.2019 посадовими особами ГУ ДФС у Волинській області проведено документальну невиїзну перевірку Жидкова Ігоря Володимировича щодо дотримання вимог законодавства України з питань правильності визначення бази оподаткування, повноти нарахування та сплати митних платежів при оформленні товару за митною декларацією від 03.07.2018 №UA205090/2018/051895, за результатами якої складено акт від 29.03.2019 №6548/03-20-13/ НОМЕР_2 відповідно до висновків якого перевіркою встановлено порушення п.1 ст.49, п.2 ч.2 ст.52, ч.1 ст.257, ч.1 ст.295 Митного кодексу України, п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податкове зобов`язання за митною декларацією №UA205090/2018/051895 від 03.07.2018, яке підлягає перерахуванню до Держбюджету України на загальну суму 29799,45 грн., в т.ч. ввізне митно – 9312,33 грн., податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів – 20487,12 грн.
На підставі зазначеного акта від 24.04.2019 податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення №0008001302, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем ПДВ з ввезення товару на 25608,90 грн., та податкове повідомлення-рішення №0008011302, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності на 11640,41грн.
08.05.2019 ОСОБА_1 подав скаргу на вказані податкові повідомлення-рішення у Державну фіскальну службу України за результатами розгляду якої прийнято рішення від 03.07.2019 №30290/6/99-99-11-06-03-25, яким податкові повідомлення-рішення №0008001302, 0008011302 залишено без змін, а скаргу ОСОБА_1 – без задоволення.
Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення незаконними, такими, що підлягають скасуванню, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Частиною 1 статті 54 Митного кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі – МК України) встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 336 МК України митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.
Статтею 345 МК України встановлено, що документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.
Органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо, зокрема, правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.
Під час проведення документальної перевірки посадові особи органу доходів і зборів повинні реалізовувати визначені цим Кодексом повноваження виключно в обсязі, необхідному для з`ясування питань перевірки.
Згідно з частиною 1, пунктом 2 частини 2 статті 351 МК України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.
Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.
Статтею 352 МК України визначено, що посадовими особами органів доходів і зборів під час проведення перевірок можуть бути використані: 1) документи, визначені цим Кодексом;        2) податкова інформація; 3) експертні висновки; 4) судові рішення; 5) отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; 6) інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.
Таким чином, податкові органи з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів мають право проводити документальні перевірки після завершення процедури митного оформлення та випуску товарів. Підставою для проведення перевірки є надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться.
Так, листом ДФС України від 17.09.2018 Волинську митницю ДФС повідомлено, що Департаментом організації протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії отримано звернення митних органів Литовської Республіки від 10.08.2018 про надання адміністративної допомоги у підтвердженні фактів ввезення на митну територію України та митного оформлення транспортних засобів. У результаті розгляду вказаного звернення Департаментом встановлено факти митного оформлення транспортних засобів у зоні діяльності Волинської митниці ДФС та проінформовано митні органи Литовської Республіки. Разом з тим, враховуючи невідповідність даних, що містяться в доданих до звернення документах, тим відомостям, які були заявлені при митному оформленні транспортних засобів в Україні, направлені документи для проведення перевірки та вжиття заходів згідно чинного законодавства.
Листом Волинської митниці ДФС від 08.10.2018 Головне управління ДФС у Волинській області повідомлено, що за результатом аналізу отриманих документів від Литовської Республіки встановлено, що відомості щодо відправників та одержувачів вказаних транспортних засобів, а також щодо їх вартості у отриманих документах відрізняються від аналогічних даних, наявних в базах даних Волинської митниці ДФС. Зокрема, зазначено, що відповідно до експортної декларації Литви 18LTKC0100EK092B78 відправником транспортного засобу «Renault Megane» (VIN: НОМЕР_1 ) виступала компанія UAB «TD Transport» (V.Boriseviciaus, 4, 68137 Marijampole, Lithuania), отримувачем - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), а вартість вищезазначеного автомобіля становила 5400 євро. Вказаний транспортний засіб 27.06.2018 ввезений на митну територію України громадянином ОСОБА_3 та оформлений у митному відношенні в режимі «імпорт» (випуск для вільного обігу) Волинською митницею ДФС за МД від 03.07.2018 №UA205090/2018/051895. Відповідно до вказаної МД отримувачем транспортного засобу «Renault Megane» (VIN: НОМЕР_1 ) виступав ОСОБА_3 за дорученням ОСОБА_1 , а вартість вищевказаного автомобіля становила 2000 євро. Інформацію та матеріали перевірки направленні в порядку інформування та з метою проведення контрольних заходів, встановлення можливих порушень чинного законодавства України.
Відповідно до Наказу ГУ ДФС у Волинській області від 25.02.2019 №736 документальна невиїзна перевірка ОСОБА_1 призначена у зв`язку із ненаданням відповіді на запит ГУ ДФС у Волинській області від 13.11.2018 №1689/Ж/03-20-13-02-06.
Відповідно до положень статті 272 МК України, підпункту «в» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі – ПК України) ввезення товарів на митну територію України є об`єктом оподаткування митними платежами - ввізним митом та податком на додану вартість.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 279 МК України базою оподаткування митом товарів, що переміщуються через митний кордон України, для товарів, на які законом встановлено адвалорні ставки мита є митна вартість товарів.
Відповідно до пункту 190.1 статті 190 ПК України базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів. При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39-1 цього Кодексу.
Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з статтею 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів, розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частин 1, 2 статті 51 МК України).
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Частиною 2 статті 53 МК України встановлено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;     2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно з частиною 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Згідно із частиною 8 статті 264 МК України з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.
Як зазначено у акті перевірки від 29.03.2019 №6548/03-20-13/ НОМЕР_2 перевіркою правильності визначення митної вартості товару, що ввозиться на митну територію України гр. ОСОБА_1 за МД ІМ40ДЕ №UA205090/2018/051895 від 03.07.2018 встановлено, що митним департаментом Міністерства фінансів Литовської Республіки надані документально підтвердженні відомості про фактичну ціну придбання транспортного засобу, що експортований на митну територію України відправником UAB «TD TRANSPORT» (V.Boriseviciaus, 4, 68137 Marijampole, Lithuania).
Під час опрацювання та порівняння документів, отриманих від митних органів Литовської Республіки, та документів на підставі яких здійснено митне оформлення на Волинській митниці ДФС за митною декларацією типу ІМ40ДЕ №UA205090/2018/051895 від 03.07.2018 встановлено заниження митної вартості транспортного засобу «Renault Megane» (VIN: НОМЕР_1 ) на загальну суму 93 123,30 грн., 
Перевіркою встановлено, що автомобіль, вказаний в отриманих від митних органів Литовської Республіки документах, можна однозначно ідентифікувати як такий, що оформлений за митною декларацією №UA205090/2018/051895 від 03.07.2018.
Перевіркою встановлено, що при митному оформленні товару, митна вартість такого в Україні задекларована недостовірно. Вартість товару нижча, ніж задекларована в країні відправлення – республіці Литва.
Встановлені порушення призвели до висновку контролюючого органу про заниження податкових зобов`язань по сплаті митних платежів на загальну суму 29 799,45 грн, в тому числі ввізне мито – 9 312,33 грн, податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів – 20 487,12 грн.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до нотаріально засвідченої довіреності від 31.05.2018 доручив громадянину ОСОБА_3 придбати за кордоном на його ім`я транспортний засіб марки «RENAULT MEGANE», на умовах і за ціну позивачу відомих, а також перегнати належний йому транспортний засіб до його постійного місця проживання та розпоряджатись придбаним за кордоном на його ім`я транспортним засобом (а.с.52).
На підставі поданих до митного оформлення документів, зокрема, рахунку від 26.06.2018, згідно з яким ОСОБА_1 придбав у компанії SPRL G.O.G GARAGE OLIVER GREME автомобіль марки RENAULT MEGANE, VIN: НОМЕР_1 вартістю 2000 євро (а.с.51), технічного паспорту на транспортний засіб (а.с.66-67) митним органом проведено митне оформлення товару за митною декларацією від 03.07.2018 №UA205090/2018/051895 в якій митна вартість ввезеного транспортного засобу визначена за резервним методом, у графі 42 «Ціна товару» - 2000 євро (а.с.49-50). 
Одержувачем товару у графі 8 декларації №UA205090/2018/051895 вказано громадянина ОСОБА_3 , особою відповідальною за фінансове врегулювання відповідно до графи 9 задекларовано громадянина ОСОБА_1 , а декларантом відповідно до графи 14 - ОСОБА_4 . 
В свою чергу, відповідно до експортної декларації №18LTKC0100EK092B78 від 27.06.2018 відправником транспортного засобу «RENAULT MEGANE» VIN: НОМЕР_1 виступала компанія UAB «TD Transport», отримувачем - громадянин України ОСОБА_1 , а вартість вищезазначеного автомобіля становила 5400 євро. 
Суд апеляційної інстанції зауважує, що експортна декларація - це загальноприйнятий міжнародний документ, який підтверджує проходження товару митного оформлення в країні відправлення, підтверджує експорт товару та оформляється в момент експортного митного оформлення перед вивезенням товару. Залежно від умов поставки по Інкотермс експортну декларацію повинен оформити продавець товару або покупець (умова EXW). Експортна митна декларація ЕХ А оформляється при звичайному, стандартному експорті. У такій зазначаються дата продажу, номер шасі (рами), кузова (або ідентифікаційний номер), номер двигуна автомобіля, модель, рік виготовлення, а також ім`я та прізвище особи, якій продано автомобіль. Вказана вартість товару, який експортується, відповідає ціні, вказаній в інвойсі. Саме на підставі експортної декларації можна дізнатися митну вартість товару.
Відповідно до інформації з мережі Інтернет-сайту щодо стану експортних MRN (для міжнародних перевезень) (https://ec.europa.eu/taxation_customs/dds2/ecs/ecs_home.jsp?Lang=en&MRN=18LTKC0100EK092B78&Expand=true) за експортною декларацією №18LTKC0100EK092B78 встановлено статус «Випущено в експорт».
Згідно з наданим Міністерством фінансів Литовської Республіки довідкою-рахунком №03787 від 27.06.2018 та квитанцією про отримання грошей TSC №0178591 від 27.06.2018 вартість «RENAULT MEGANE» VIN: НОМЕР_1 становила саме 5400 євро, а не 2000 євро, як зазначено у митній декларації №UA205090/2018/051895 від 03.07.2018.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 276 МК України платниками мита є особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 278 МК України датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.
Згідно з пунктом 187.8 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.
Митні платежі нараховуються декларантом або іншими особами, на яких покладено обов`язок із сплати митних платежів, самостійно, крім випадків, якщо обов`язок щодо нарахування митних платежів відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладається на органи доходів і зборів (частина 1 статті 295 МК України).
Відповідно до підпункту 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.
Згідно з пункту 54.4 статті 54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.
Як зазначено Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 05 березня 2019 року у справі №820/305/17 підставою для висновку про заниження суб`єктом господарювання податкових зобов`язань, під час ввезення товарів на митну територію України, може слугувати лише офіційна документально-підтверджена інформація від уповноважених органів іноземних держав щодо, зокрема, вартості ввезених товарів. Крім того, така інформація повинна підтверджувати або не підтверджувати автентичність поданих документів щодо ввезених товарів.
Отже, у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо вартісних характеристик товарів, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків.
Оскільки з документів, отриманих з Литовської Республіки, що стосуються експорту вказаного автомобіля з її території, та відомостей митної декларації типу ІМ 40ДЕ позивача із доданими документами, можливо, з огляду на повну відповідність номера шасі за ідентифікаційним номером (VIN-код), марки, моделі, ідентифікувати транспортний засіб, як повністю ідентичний товар тому, що проданий та оформлений у Республіці Литва на експорт для відправлення в країну призначення – Україну, наданою інформацією підтверджується факт придбання позивачем ОСОБА_1 саме в Литовській Республіці транспортного засобу марки «RENAULT MEGANE», VIN: НОМЕР_1 за ціною 5400 євро, тоді як автентичність документів, що стали підставою для митного оформлення транспортного засобу марки «RENAULT MEGANE», VIN: НОМЕР_1 відповідно до митної декларації №UA205090/2018/051895 належними та допустимими доказами не підтверджена, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо заниження позивачем при здійсненні митного оформлення транспортного засобу митної вартості такого та правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Щодо аргументів скаржника про те, що він в Республіці Литва в період червень-липень 2018 не перебував, жодних документів не оформляв і не підписував, а фактично оплатив ОСОБА_3 вартість транспортного засобу та винагороду за його роботу, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними, оскільки відповідно до нотаріально посвідченої довіреності від 31.05.2018 усі дії щодо придбання транспортного засобу марки «RENAULT MEGANE» вчинялись ОСОБА_3 від імені та з відому позивача. 
При цьому, позивач зазначений як особа, відповідальна за фінансове врегулювання - резидент, що уклав зовнішньоекономічний договір (контракт) або інший документ, що використовується в міжнародній практиці замість договору (контракту) (Порядок заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 651).
Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи встановлені розбіжності та відсутність належних та допустимих доказів, що спростовують надіслану офіційними каналами Литовської Республіки інформацію, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки відповідача про необхідність донарахування позивачу спірних податкових зобов`язань.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішення, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають..
Керуючись статтями 230, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2019 року у справі №140/2468/19 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	М. А. Пліш 	
 	 	Н. В. Ільчишин  	
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 17.04.2020 згідно з ч.3 ст.321 КАС України у зв`язку з перебуванням судді-доповідача у відпустці з 31.03.2020 по 13.04.2020 та з врахуванням періоду тимчасової непрацездатності з 14.04.2020 по 16.04.2020.