ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

17 березня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №585/3904/19 
Номер провадження 22-ц/816/553/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Левченко Т. А. ,  Хвостика С. Г. 
за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М., 
у присутності:
представника позивача адвоката Кругляка Володимира Вікторовича,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП»
на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 грудня 2019 року, постановлене під головуванням судді Євтюшенкової В.І. у м. Ромни Сумської області, повне судове рішення складено 26 грудня 2019 року,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства « Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» 
про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ПАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» (далі - ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП») про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 
Свої вимоги мотивував тим, що 16 жовтня 2017 року близько 12 год. 20 хв. водій ОСОБА_2 керував автобусом марки «ПАЗ» моделі «32053», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_3 і рухався по проїзній частині другорядною дорогою в с. Перекопівка Роменського району у напрямку на головну автодорогу Кролевець-Конотоп-Ромни-Пирятин. При виїзді на дане перехрестя проїзних частин ОСОБА_2 , в порушення вимог п. 16.11 та п. 2.1 Правил дорожнього руху України, не врахував дорожню обстановку, не зупинився перед краєм перехресної проїзної частини, не надав перевагу в русі легковому автомобілю марки «ВМW» моделі «Х5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , що рухався головною дорогою Кролевець-Конотоп-Ромни-Пирятин в напрямку м. Київ, де встановлено пріоритет для руху, та допустив з ним зіткнення. 
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автобуса були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження. 
Допущені водієм ОСОБА_2 порушення вимог п. 16.11 та п. 2.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та наслідками, що настали. 
Ухвалою Роменського міськрайонного суду від 20 листопада 2018 року ОСОБА_2 на підставі ст. 46 КК України звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілою особою. 
На час настання пригоди правова відповідальність власника забезпеченого автомобіля «ПАЗ» моделі «32053», реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована ПрАТ «УСК «Княжа». 
Згідно висновку Сумської філії ХНДІСЕ ім. Бокаріуса № 1867 від 14 грудня 2017 року, вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля «BMW» моделі «Х5», реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 725790 грн. 
Після винесення ухвали Роменським міськрайонним судом, де встановлена вина ОСОБА_2 в настанні пригоди, позивач звернувся до ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» із заявою про страхове відшкодування та повідомленням про те, що судом встановлена винна особа, а тому настає цивільна відповідальність по відшкодуванню завданої шкоди винною особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП». 
Страховик відмовив ОСОБА_1 у відшкодуванні завданого збитку. 
Посилаючись на зазначені обставини позивач просив стягнути з ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на свою користь відшкодування завданої матеріальної шкоди внаслідок пошкодження автомобіля «BMW» моделі «Х5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у межах ліміту відповідальності, у розмірі 99 000 грн; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 1000 грн, що відповідає розміру франшизи за договором страхування.
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 грудня 2019 року позов  ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь ОСОБА_1 , в межах ліміту відповідальності, завдану шкоду внаслідок пошкодження автомобіля «BMW» моделі «Х5», реєстраційний номер НОМЕР_2 у розмірі 99 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 розмір франшизи -1000 грн.
Стягнуто з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа» на користь ОСОБА_1 990 грн у відшкодування сплаченого судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 грн у відшкодування сплаченого судового збору.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення вимог позивача до страхової компанії та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову  ОСОБА_1 .
У доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував закріпленого в положеннях п.п. 37.1.4 п. 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» права страховика відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску річного строку на звернення із заявою про виплату, а також тієї обставини, що вказаний строк є присічним і поновленню не підлягає.
Позивач у встановлений судом строк відзиву на апеляційну скаргу не подав.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кругляка В.В., який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Проте оскаржене рішення не відповідає зазначеним вимогам в повній мірі.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається , що 16 жовтня 2017 року близько 12 год. 20 хв. ОСОБА_2 керував автобусом марки «ПАЗ» моделі «32053», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що зареєстрований за ОСОБА_3 і рухався по проїзній частині другорядною дорогою в с. Перекопівка Роменського району Сумської області у напрямку на головну автодорогу Кролевець-Конотоп-Ромни-Пирятин. При виїзді на дане перехрестя проїзних частин ОСОБА_2 , в порушення вимог п. 16.11 та п. 2.1 Правил дорожнього руху України, зневажив безпекою дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не зупинився перед краєм перехресної проїзної частини, не надав перевагу в русі легковому автомобілю марки «ВМW» моделі «Х5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , що рухався головною дорогою Кролевець-Конотоп-Ромни-Пирятин в напрямку м. Київ, де встановлено пріоритет для руху, та допустив з ним зіткнення. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автобуса ОСОБА_4 були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження. Допущені водієм ОСОБА_2 порушення вимог п. 16.11 та п. 2.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та наслідками, що настали (а.с.33-34).
Зазначені обставини встановлені ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 листопада 2018 року, відповідно до якої ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із примиренням з потерпілою. Кримінальне провадження №12017200100001029 відносно ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито (а.с. 33-34).
Розмір матеріального збитку завданого в наслідок пошкодження автомобіля «BMW» моделі «Х5», р/н НОМЕР_2 складає 725 790 грн. (а. с. 13-15).
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час ДТП була застрахована у ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» (а.с. 87).
17 жовтня 2017 року страховик був повідомлений про ДТП телефоном, 20 жовтня 2017 року страхувальник надав пояснення (а.с. 11).
09 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 88).
Листом від 22 липня 2019 року за вихідним №5790 ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з пропуском річного терміну звернення із заявою про відшкодування на підставі пунктів 37.1, 37.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 89). 
Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).
За вимогами статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»  обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
У пункті 33.1.4 статті 33 зазначеного Закону передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 зазначеного закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили (абзац 4 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 
Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4  статті 37 зазначеного Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:
навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;
неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає.
Встановлено, що подія ДТП в наслідок якої ОСОБА_1 було завдано майнову шкоду сталася 16 жовтня 2017 року, із заявою до страховика про виплату відшкодування позивач звернувся 09 липня 2019 року.
Тобто позивач звернувся до ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» з пропущенням передбаченого пунктом 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» річного строку.
За встановлених обставин, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції прозадоволення позовних вимог  ОСОБА_1 та стягнення з ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» відшкодування майнової шкоди, з огляду на порушення позивачем строку звернення з вимогою про виплату відшкодування. При цьому апеляційний суд враховує, що у річний строк з моменту скоєння ДТП до суду з позовом про відшкодування завданої шкоди ОСОБА_1 також не звертався.
Доводи позивача  про те, що він не мав можливості з незалежних від нього причин подати  страховику заяву про виплату страхового відшкодування у річний строк з моменту ДТП у зв`язку із розглядом кримінальної справи, оскільки ухвала Роменського міськрайонного суду Сумської області про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, постановлена лише 20 листопада 2018 року колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 жовтня 2018 року в справі № 753/5293/16-ц, строк, зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є присічним і поновленню не підлягає.
Згідно правового висновку, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року в справі 465/4287/15, річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.
Та обставина, що матеріли кримінального провадження відносно ОСОБА_2 були розглянуті Роменським міськрайонним судом Сумської області у листопаді 2018 року,  вже після спливу річного строку встановленого для подання заяви про страхове відшкодування, не дає підстав для висновку, що позивач не міг подати вказану заяву у встановлені строки до прийняття ухвали суду.
Крім того, навіть після розгляду кримінальної справи заяву про виплату страхового відшкодування збитків позивач подав страховику лише у липні 2019 року.
Тобто, позивач, як власник пошкодженого автомобіля, мав можливість та право  звернутися до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування  у визначений законом строк (один рік  з моменту ДТП), проте таким правом не скористався.
Враховуючи наведені правові норми та встановлені судом обставини неподання позивачем заяви на виплату страхового відшкодування протягом одного року з моменту ДТП, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції  дійшов  помилкового висновку про незаконність відмови відповідача у виплаті страхового відшкодування та про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» про стягнення збитків, завданих в наслідок ДТП.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Установивши порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги на рішення в частині вирішення вимог про стягнення відшкодування збитків з ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», а тому скасовує рішення в цій частині з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
З огляду на задоволення апеляційної скарги, врахувавши вимоги ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» у зв`язку з розглядом справи у апеляційному суді, колегія суддів покладає на позивача. 
Враховуючи те, що справа є малозначною у розумінні п. 1 ч. 6 ст. 19, ч. 4 ст. 274 ЦПК України, тому відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. 374, ст.376, ст.ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» задовольнити.
Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 грудня 2019 року скасувати в частині позовних вимог до Приватного акціонерного товариства  «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», ухвалити нове судове рішення в цій частині.
У задоволенні позову  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» про відшкодування майнової шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» відшкодування судових витрат за апеляційний перегляд справи у розмірі 1500 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складене 17 березня 2020 року.

Суддя-доповідач -                                                         О. І. Собина

Судді:                                                                  Т.А. Левченко

 С.Г. Хвостик