Постанова
Іменем України
 
10 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 344/17064/15-ц
провадження № 61-23148св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 , 
третя особа - ОСОБА_3 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення,  
 
за касаційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 травня   2019 року у складі судді Татарінової О. А. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року у складі колегії суддів:                     Бойчука І. В., Фединяка В. Д., Девляшевського В. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила зобов`язати відповідача не чинити їй перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , та вселити її до квартири.
 
В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мама ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_1 загальною площею 89,4 кв. м, житловою площею 50,4 кв. м. 
 
Спадкоємцями першої черги були діти спадкодавця: ОСОБА_1 та                 ОСОБА_5 , які подали заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. 
 
Також заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 подав ОСОБА_2 як чоловік, який пережив дружину.
 
Крім цього, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання права власності на 1/2 частини вказаної квартири, як спільної сумісної власності подружжя, та 1/6 частини, як спадкоємець першої черги. На підтвердження заявлених ним вимог надав свідоцтво про шлюб, зареєстрований між ним та ОСОБА_4 17 лютого 2001 року в окрузі Кук, штат Іллінойс за законами США, та надав свідоцтво про одруження з проставленим «Апостиль»                            від 02 грудня 2010 року. В позові ОСОБА_2 про визнання права власності було відмовлено. 
 
Рішенням суду від 02 липня 2015 року шлюб між ОСОБА_2 і   ОСОБА_4 визнано недійсним та визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_5 право власності на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1 по 1/2 частині за кожною, після смерті ОСОБА_4 .
 
На підставі вказаного рішення суду, 21 жовтня 2015 року позивач зареєструвала право власності на 1/2 частини спірної квартири, однак не може реалізувати своє право на володіння та користування нею, оскільки відповідач чинить їй перешкоди в цьому, зокрема, відповідач поміняв замки і вселив без її згоди ОСОБА_6 , в результаті чого вона позбавлена можливості зайти до квартири. 
 
Позивач зверталася до Івано-Франківського ВП ГУ НП України в Івано-Франківській області із скаргою на дії відповідача, однак їй рекомендовано звернутися до суду, оскільки дані правовідносини відносяться до компетенції суду. 
 
Ураховуючи наведене ОСОБА_1 просила позов задовольнити. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Івано-Франківський міський суд заочним рішенням від 16 травня 2019 року позов задовольнив. Зобов`язав ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 . Вселив ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 .
Суд першої інстанції мотивував рішенням тим, що  відповідач чинить перешкоди в користуванні ОСОБА_1 своєю часткою в квартирі, що підтверджується її  зверненням до Івано-Франківського ВП ГУНП України в Івано-Франківській області та суду за захистом порушеного права.
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду
Івано-Франківський апеляційний суд постановою від 19 листопада 2019 року  заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 16 травня 2019 року залишив без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, щосуд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.   
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї, їх узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій 19 грудня 2019 року до Верховного Суду,         ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 травня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду прийняті передчасно та без повного дослідження всіх обставин у цій справі.
Позивач жодного разу не зверталась до нього щодо вселення до спірної квартири, а відразу звернулась до суду, тобто без досудового врегулювання.
Позивач безпідставно звинувачує його в тому, чого він не вчиняв, що, на його думку, скоріше порушує його права, як людини та громадянина, оскільки позивач безпідставно надала його персональні дані до суду.
Під час слухання справи в суді другої інстанції він указував на відсутність його представника та відсутність у нього можливості самостійно повноцінно захищати свої права, проте суд відмовив йому в цьому клопотанні та розпочав слухання справи без його представника, чим порушив його законне право на захист.
Крім того, спірна квартира є його єдиним житлом в якому він проживає, на розгляді у Верховному Суді знаходиться його касаційна скарга в іншій справі щодо спірної квартири, яка ще не розглянута.
21 січня 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1  на касаційну скаргу, мотивований тим, що касаційна скарга не підлягає  задоволенню, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій ухвалені судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення судових рішень без змін.
Заявник зазначає, що під час слухання даної справи в суді другої інстанції він вказував на те, що не має його представника, а сам не може повноцінно захищати свої права, проте суд відмовив йому в даному клопотанні та розпочав слухання справи без його представника, чим порушив законне право на захист.
Однак, з даним твердженням погодитися не можна, оскільки суд апеляційної інстанції відкладав справу, щоб забезпечити право ОСОБА_2 на юридичну допомогу і тільки при повторній неявці представника заслухав справу. Аналогічні неявки ОСОБА_2 та його представника мали місце у суді першої інстанції.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 27 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.
 
13 січня 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи встановлені судами 
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є власниками в рівних долях по 1/2 частці квартири АДРЕСА_1 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності).
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області                            від 18 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського Апеляційного суду від 18 грудня 2018 року, ухваленим у справі № 344/12103/14-ц, визнано недійсним шлюб між ОСОБА_2 і померлою ОСОБА_4 . Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_5 право власності, у порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на квартиру АДРЕСА_1 ,в рівних долях по 1/2 частці за кожною.
Ухвалою Верховного Суду від 08 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження у справі № 344/12103/14-ц та витребувано дану справу з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 01 квітня 2019 року в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження по справі відмовлено.
У квартирі АДРЕСА_1 проживає відповідач  разом із співжителькою ОСОБА_6 
ОСОБА_1 зверталася до Івано-Франківського ВП ГУНП України в Івано-Франківській області із зверненням за фактом перешкоджання їй в користуванні спірною квартирою.
Згідно з відповіддю Івано-Франківського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області Остапишин Т. І. рекомендовано звернутися до суду, оскільки дані правовідносини відносяться до компетенції суду.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                 № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм  матеріального 
права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом.
 
Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
 
Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.
 
Згідно частин першої, третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
 
Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.
 
Згідно частини першої статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
 
Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
 
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
 
Установивши, що позивач ОСОБА_1 є співвласником спірної квартири, разом з тим не має можливості користуватися і володіти своїм житлом, оскільки відповідач чинить їй перешкоди у реалізації цих прав, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом усунення перешкод у користуванні спірною квартирою, і такий спосіб захисту, з урахуванням правовідносин, які виникли у цій справі, є ефективним із застосуванням заходів щодо вселення.
 
Аргументи касаційної скарги про те, що на розгляді Верховного Суду знаходиться 
справа № 344/12103/14-ц не є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень, оскільки рішення у вказаній справі набули законної сили. ОСОБА_2 не просить зупинити касаційне провадження у цій справі до розгляду справи № 344/12103/14-ц .
 
Доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом його законного права на захист, оскільки суд апеляційної інстанції відмовив йому у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю його представника та неможливістю самостійно повноцінно захищати свої права, на увагу не заслуговують, оскільки за клопотанням адвоката Лугового М. Р. як представника ОСОБА_2 апеляційним судом було відкладено розгляд справи з 31 жовтня 2019 року на 19 листопада 2019 року, однак 19 листопада 2019 року адвокат Луговий М. Р. повторно не з`явився у судове засідання, а тому у задоволенні клопотання відповідача було відмовлено і розгляд справи відбувся лише за участю ОСОБА_2 
 
Аргументи касаційної скарги про те, що суди дійшли помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову зводяться до переоцінки касаційним судом доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції Верховного Суду. 
 
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 травня 2019 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року -  без змін. 
 
Виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 травня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року зупинено ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2020 року, а тому, у зв`язку із залишенням цих рішень без змін, необхідно поновити їх виконання.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 436  ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу   ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Заочне  рішення  Івано-Франківського  міського суду Івано-Франківської області 
від 16 травня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року залишити без змін.
 
Поновити   виконання   рішення   Івано-Франківського   міського   суду   Івано-
Франківської області від 16 травня 2019 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                А. Ю. Зайцев
                                                                                                            
                                                                                                            Є. В. Коротенко
 
                                                                                                            В. П. Курило