Апеляційне провадження № 22-ц/824/3740/2020               

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
 11 березня 2020 року                                                                                            м. Київ
Унікальний номер справи 357/7900/18
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Шахової О.В., суддів Вербової І.М., Саліхова В.В.,  за участю секретаря  судового засідання Пащенко О.П.,
сторони справи:
позивач -                               Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші»,
відповідачі:                           ОСОБА_1 ,
                                               Товариство з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод»,
                                               Державний реєстратор Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Юлія Юріївна,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші», подану його представником Танцюрою Юлією Борисівною,
на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2019 року та на додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 5 грудня 2019 року, ухвалених  в приміщенні  суду під головуванням судді Дубановської І.Д.,-
  
                                                                       В С Т А Н О В И В:
 
У липні 2018 року ТОВ Агрофірма «Матюші»  звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 , ТДВ «Шамраївський цукровий завод», Державного реєстратора КП Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю., про визнання недійсним договору оренди, скасування рішень про державну  реєстрацію речового права на нерухоме майно.
Свої вимоги обґрунтовувало тим, що  відповідач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, яка розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. 5 червня 2014 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ Агрофірма "Матюші" договір оренди землі, за яким передала в оренду товариству свою земельну ділянку площею 2,1401 га строком на 10 років. 27 січня 2015 року проведено державну реєстрацію зазначеного права оренди.
11 лютого 2016 року  уклала з ТОВ Агрофірма "Матюші" договір оренди землі, за яким передала в оренду товариству ще одну свою земельну ділянку площею 2,14 га строком на 10 років. 3 березня 2016 року проведено державну реєстрацію зазначеного права оренди.
Наприкінці березня 2018 року товариству стало відомо, що 2 березня 2018 року державний реєстратор Мироненко Ю.Ю. розпочала державну реєстрацію прав оренди  на земельні ділянки за ТОВ «Шамраївський цукровий завод» і 15 березня 2018 року прийняла рішення про державну реєстрацію прав оренди на земельні ділянки, які належать ОСОБА_1 за ТОВ «Шамраївський цукровий завод».
У зв`язку із наведеним, просило суд визнати недійсними договори оренди земельних ділянок від 02.03.2018 кадастрові номери 3220483500:01:009:0031 та 3220483500:01:009:0032,   укладені між ОСОБА_1 та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» 02 березня 2018 року та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю. про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди: індексний номер: 40138723 від 15.03.2018 22:47:54 та індексний номер: 40138731 від 15.03.2018 23:06:50.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Додатковим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 5 грудня 2019 року заяву ОСОБА_1 та Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» в особі представника - Кузьменко Є.А. про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат задоволено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 60 000 грн. 00 коп. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. 00 коп. 
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ТОВ Агрофірма «Матюші» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення як ухвалене з порушенням вимог матеріального та процесуального права та ухвалити нове, яким задовольнити повністю позовні вимоги.
На обґрунтування доводів апеляційної, посилається, зокрема, що судм першої інстанції  порушено норми матеріального права в частині вирішення позовних вимог про визнання правочину недійсним, який укладений з новим орендарем без розірвання попереднього договору в порушення ст.ст. 13, 24, 25, 31 Закону України "Про оренду землі", та з порушенням умов договору, який не передбачає права орендодавця в односторонньому порядку розривати договір, без звернення до суду та доведення неналежного виконання умов договору з боку орендаря.
В поданій ТОВ Агрофірма «Матюші» апеляційній скарзі на додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 5 грудня 2019 року посилається на порушення судом першої інстанції вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та приписів ст. 263 ЦПК України у зв`язку із ухваленням необґрунтованого та незаконного додаткового рішення у вказаній справі та просить його скасувати, прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви, поданої адвокатом Кузьменко Є.А. в інтересах ОСОБА_1 та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» щодо стягнення судових витрат.
До суду від представника ТОВ «Агрофірма «Матюші» надійшов детальний опис робіт (наданих послуг) та здійснених витрат в процесі надання правничої допомоги у справі №357/7900/18. Представник позивача просить розподілити судові витрати шляхом покладення на відповідачів, понесені ТОВ Агрофірма «Матюші»  судові витрати у розмірі 26367, 82 грн., які складаються із витрат на професійну правничу допомогу, надану Адвокатським обєднанням «Еверлігал» на підставі договору про надання правової допомоги №17/08-03 від 07.08.2017 року та Додатку від 02.12.2019 №04/17-37, викладеного у додатковій угоді від 02.12.2019 №04/17-37 до вказаного договору в розмірі 15 795,82 грн та судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 10 572,00 грн.
Станом на 11 березня 2020 року відзиву  на подані скарги відповідачі не направили.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення  суду першої інстанції.
В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача Танцюра Ю.Б. апеляційні скарги підтримала  та просила їх задовольнити.
Відповідачі до апеляційного суду не з`явились. Про розгляд справи повідомлені належним чином, що підтверджено зворотними поштовими повідомленнями.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, додаткового рішення в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Згідно ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).
Відповідно до ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України та Законом України «Про оренду землі».
Аналогічні положення містить ст.6 Закону України «Про оренду землі», згідно якої орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
Передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності, зокрема, громадян, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (ст.124 ЗК України, ст.13 Закону України «Про оренду землі»).
Відповідно до ч.5 ст.6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про оренду землі» об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.
Згідно із ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 є власником земельних ділянок розміром 2,1401 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3220483500:01:09:0031 та розміром 2,1400 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3220483500:01:09:0032, розташованих у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області.
5 червня 2014 року між ТОВ Агрофірма «Матюші» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_1 передала, а Агрофірма прийняла у строкове платне користування для сільськогосподарського використання належну ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,1401 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3220483500:01:09:0031 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договір оренди укладений строком на 10 років і у встановленому законом порядку зареєстрований реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області на підставі рішення державного реєстратора від 27 січня 2015 року за № 18894648.
11 лютого 2016 року між ТОВ Агрофірма «Матюші» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_1 передала, а Агрофірма прийняла у строкове платне користування для сільськогосподарського використання належну ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,1400 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3220483500:01:09:0032 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договір оренди укладений строком на 10 років і у встановленому законом порядку зареєстрований реєстраційною службою Таращанського міськрайонного управління юстиції Київської області на підставі рішення державного реєстратора від 3 березня 2016 року за № 28581381.
28 лютого 2018 року ОСОБА_1 разом з іншими громадянами подала до МЮУ колективну скаргу на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав.
Встановлено, що 15 березня 2018 року Міністерство Юстиції України видало Наказ №729/5 від 15 березня 2018 року, яким було скасовано рішення про державну реєстрацію від 03 березня 2016 року №2851381 згідно якого було здійснено реєстрацію речового права оренди позивача за договором оренди землі №б/н від 11 лютого 2016 року щодо оренди земельної ділянки площею 2,1400 га з кадастровим номером 3220483500:01:009:0032 та рішення про державну реєстрацію від 27 січня 2015 року № 18894648 згідно якого було здійснено державну реєстрацію права оренди позивача за № б/н від 05 червня 2014 року щодо оренди земельної ділянки площею 2, 1401 га в тому числі рілля 2, 1401 га з кадастровим номером 3220483500:01:09:0031.
Скасування державної реєстрації іншого речового права, а саме права оренди земельної ділянки 3220483500:01:09:0031 за ТОВ Агрофірма «Матюші» відбулося 15 березня 2018 року 20:25:40, державним реєстратором Міністерства юстиції України, м. Київ, індексний номер 40138232.
Скасування державної реєстрації іншого речового права, а саме права оренди земельної ділянки 3220483500:01:09:0032 за ТОВ Агрофірма «Матюші» відбулося 15 березня 2018 року 20:27:55, державним реєстратором Міністерства юстиції України, м. Київ, індексний номер 40138232.
Встановлено також, що 02 березня 2018 року між відповідачами ОСОБА_1 та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» було укладено договори оренди землі, за умовами  якого ОСОБА_1 передала ТДВ « Шамраївський цукровий завод» у строкове платне користування належні їй земельні ділянки розміром 2,1401 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3220483500:01:09:0031 та розміром 2,1400 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3220483500:01:09:0032, розташованих у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. 
Договори оренди укладені 2 березня 2018 року - зареєстрований державним реєстратором КП Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» 15 березня 2018 року з індексними номерами: 40138723 та 40138731.
Укладені 5 червня 2014 року та 11 лютого 2016 року між ТОВ Агрофірма «Матюші» та ОСОБА_1 договори оренди землі було у встановленому законом порядку зареєстровано, однак наказом МЮ України № 729/5 від 15 березня 2018 року рішення державного реєстратора від 27 січня 2015 року та від 3 березня 2016 року про реєстрацію права оренди за позивачем скасовано.
Суд вважав встановленим, що наведене  свідчить, про те, що скасувавши рішення державного реєстратора про реєстрацію права оренди, держава офіційно не визнає і не підтверджує факту набуття позивачем права оренди на спірні земельні ділянки, належні відповідачу ОСОБА_1 , оскільки відповідні відомості виключені з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За таких обставин, реєстрація права оренди на спірну земельну ділянку за відповідачем ТДВ «Шамраївський цукровий завод» на підставі договору оренди, після скасування реєстрації права оренди позивача, не порушує прав останнього, оскільки такі права відсутні, бо як вище вказувалося право оренди виникає виключно з моменту державної реєстрації цих прав.
Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно,  вбачається, що під час державної реєстрації права оренди за відповідачем на підставі оспорюваних договорів оренди землі, що були укладені між ОСОБА_1 та ТДВ «Шамраївський цукровий завод», не існувала державна реєстрації договорів оренди землі, укладених між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірма «Матюші», оскільки останні були скасовані раніше в цей же день.
Отже, суд вважав встановленим, що позов не підлягає задоволенню, оскільки  на момент здійснення державної реєстрації права оренди на спірні земельні ділянку розміром 2,1401 га та 2,1400 га за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» державна реєстрація права оренди цих же ділянок за позивачем ТОВ Агрофірма «Матюші» була скасована, що у свою чергу свідчить про відсутність у позивача права оренди і як наслідок відсутність порушення його прав оспорюваними договорами оренди як на момент реєстрації зазначених договорів так і на момент пред`явлення позову.
Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими, а саме: відсутність у позивача права на позов, та недоведеність порушення його прав, не відповідають встановленим обставинам та вимогам закону.
Висновок суду першої інстанції про те, що оспорювані правочини не порушують права та інтереси позивача є помилковим, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що реєстрація права оренди позивача за договорами, укладеними з відповідачем ОСОБА_1 , була скасована 15 березня 2018 року, а договори, які позивач просив визнати недійсними, з ТОВ "Шамраївський цукровииий завод" відповідач ОСОБА_1 , уклала 02 березня 2018 року, тобто під час коли право оренди позивача було зареєстровано з 27 січня 2015 року та 3 березня 2016 року, земельні ділянки були передані позивачу та використовувалась ним за цільовим призначенням.
Під час розгляду Міністерством юстиції України Колективної скарги орендодавців питання дійсності Договору оренди, укладеного між ТОВ Агрофірмою «Матюші» та власником спірної Земельної ділянки Комісією не досліджувалося, оскільки  питання дійсності такого договору до повноважень Комісії не належить.
Апеляційним судом встановлено, що позивачем в судовому порядку оскаржена правомірність дій МЮ, щодо скасування державної реєстрації їхнього права на оренду спірної земельної ділянки.
Станом на день вирішення вказаної справи в апеляційному суді остаточного рішення з приводу правомірності дій МЮ не прийнято.
Згідно з приписами пункту "б" частини першої статті 95 Земельного кодексу України , частини другої статті 25 Закону № 161-XIV орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі. Цьому праву кореспондує обов`язок орендодавця не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою, встановлений частиною другою статті 24 Закону № 161-XIV.
У частині першій статті 31 Закону № 161-XIV встановлено, що договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи - орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). Частиною другою цієї ж статті Закону № 161-XIV передбачено, що договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом, у тому числі, у випадках, визначених сторонами у договорі оренди.
Відповідно до частини третьої статті 31 Закону № 161-XIV договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін, а на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.
Припинення або розірвання договору оренди землі з підстав, що не передбачені законом або договором, в тому числі з підстав передачі земельної ділянки в оренду іншій особі, не допускається і суперечить нормам статті 31 Закону №161-XIV.
Судом  встановлено, що договір оренди від 5.06.2014, укладений між ОСОБА_1 як орендодавцем та ТОВ Агрофірмою «Матюші» як орендарем, а також договір оренди від 11.02.2016, укладений між ОСОБА_1 як орендодавцем та ТОВ Агрофірмою «Матюші» як орендарем, не оспорювалися у судовому порядку, не визнавалися судом недійсними, не були розірвані у встановленому законом порядку, строк дії цих договорів не закінчився, тому на підставі ст.ст. 1, 13 Закону України «Про оренду землі», ст. 11 ЦК України, колегія суддів встановила, що договірні зобов`язання між сторонами не припинилися.
Відтак, власник земельних ділянок на час дії раніше укладених договорів оренди від 05.06.2014 та 11.02.2016 позбавлений права повторної передачі такої земельної ділянки в оренду іншій особі. Чинне законодавство України не передбачає можливості одночасної передачі однієї і тієї ж земельної ділянки різним орендарям (за різними правочинами).
Подальше скасування МЮ реєстрації права оренди позивача, не позбавляє останнього доводити, що фізична особа, в порушення їх прав передала спірну земельну ділянку іншій особі, не довівши, що з їх боку були допущені  порушення умов договору оренди.
Колегія суддів виходить з того, що суду не були надані докази того, що позивач не виконував умови договору оренди, укладеного ним іще в 2014 році та в 2016 році, не виплачував орендну плату, в передбаченому договорі розмірі, чи допустив інші істотні порушення умов договору.
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. 1-3 та шостою  ст. 203 ЦК України. Частиною першою ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити  цьому кодексу. іншим вимогам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Оскільки, відповідач ОСОБА_1 , в порушення прав позивача, не розірвавши договори оренди з позивачем, не мала права укладати інші догоори, та передавати землю іншій особі, суд приходить до висновку, що  вчинення 02 березня 2018 року правочинів оренди з ТОВ "Шамраївський цукровий завод" суперечить нормам абзацу першого ч.1 ст. 792 ЦК України, пункту "б" ч.1 ст. 95 ЗК України, ст.13,  ч.2 ст. 24, ч.2 ст. 25. ст. 31 Закону № 161-ХІУ, а тому  він підлягає визнанню недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України.
Оскільки недійсний правочин не породжує правових наслідків, скасуванню також підлягає і державна реєстрація прав за таким правочином.
Крім того, вирішуючи позовні вимоги про скасування державної реєстрації права оренди на спірну землю за ТОВ Шамраївським цукровим заводом, суд не врахував наступного.
З відомостей ДРРПНМ вбачається, що 02.03.2018 року державний реєстратор Мироненко Ю.Ю. прийняла документи для державної реєстрації права оренди на земельні ділянки за ТДВ "Шамраївський цукровий завод" і розпочала реєстраційні дії, 15.03.2018 року прийняла оскаржувані рішення, згідно з якими право оренди на земельні ділянки було зареєстроване за ТДВ «Шамраївський цукровий завод».
Відповідно до положення ч. 9 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» датою і часом державної реєстрації прав вважається дата і час реєстрації відповідної заяви, за результатом розгляду якої державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно із інформаційною довідкою з ДРРПНМ, яка була додана до позовної заяви та міститься у матеріалах справи, заява про державну реєстрацію права оренди на спірні земельні ділянки за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» зареєстрована державним реєстратором Мироненко Ю.Ю. 02.03.2018 о 14:08:03 та о 14:17:30.
У порушення норм частини третьої статті 10, абзацу першого частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час проведення державної реєстрації права оренди на земельні ділянки за ТДВ "Шамраївський цукровий завод" державний реєстратор Мироненко Ю. Ю . залишила поза увагою існуючі суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на земельні ділянки, а саме наявність зареєстрованого права оренди ТОВ Агрофірма "Матюші" на земельні ділянки, що існувало на дату звернення нового орендаря за реєстрацією свого права, і не прийняла рішень про відмову у державній реєстрації всупереч пункту 5 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а натомість прийняла оскаржувані рішення з порушенням строку проведення реєстраційних дій, встановленого абзацом першим частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що закінчився 09.03.2018 (з урахуванням вихідних днів - 03.03.2018- 04.03.2018, 08.03.2018).
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів встановила, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, які мали правове значення для її вирішення, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи та наданим сторонами доказам, судом неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
Оскільки апеляційним судом ухвалено рішення на користь позивача, скасуванню також підлягає додаткове рішення у вказаній справі від 5 грудня 2019 року , яким здійснено розподіл судових витрат з врахуванням результатів розгляду справи районним судом, яким в позові відмовлено.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційна скарга та позовна заява підлягають задоволенню, з відповідачів у рівних частинах на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір за подання позовної заяви у сумі 7 048,00 грн (платіжні доручення від 04.05.2018 № 4338 на суму 3524, 00 грн та № 4339 на суму 3524, 00 грн) та за подання апеляційної скарги у сумі 10 572, 00 грн (платіжні доручення від 05.12.2019 № 2242 на суму 5286, 00 грн та № 2476 на суму 5286, 00 грн), а всього 17 620, 00 грн.  Судовий збір за  заяву про забезпечення позову 881 грн. та апеляційну скаргу на ухвалу про забезпечення позову 1921 грн.
Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
На підтвердження вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу ТОВ Агрофірма «Матюші» надало суду першої інстанції копію договору про надання правової допомоги від 7 серпня 2017 року та додаткову угоду до договору від 3.05.2018 та 9 грудня 2018 року, укладеного із АО «Еверлігал»,  розрахунок наданих послуг та платіжні доручення про оплату витрат на правничу допомогу  в сумі 15795 грн. 82 коп. (платіжне доручення а.с. 231 т.2) та в сумі 25839,79 грн. (а.с. 50 т.1)
Таким чином апеляційним судом встановлено, що загальний розмір судових витрат позивача становить 62 057 грн. 61 коп.: судовий збір 20 442 грн. + витрати на правову допомогу в суді першої інстанції 25 839 грн.79 коп. та витрати на правову допомогу за участь в апеляційному розгляді та подачу апеляційної скарги 15 795 грн. 82 коп.
21.02.2020 року ТОВ «Матюші» направило розрахунок судових витрат відповідачам для ознайомлення та подачі до суму  своїх заперечень щодо сум судових витрат, які заявник просить відшкодувати. Однак відповідачами не було зазначено, що заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу є неспівмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, або обсягом наданих адвокатом послуг. Також відповідачі не заявили клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, тому з відповідачів у рівних частинах на користь позивача підлягають стягненню понесені ним  судові витрати, що становлять 62 057 грн. 61 коп. в рівних частках.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.  367,  374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-
 
                                           П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші»  - задовольнити.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2019 року  та додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 5 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» - задовольнити.
Визнати недійсним договір оренди землі № б/н від 02.03.2018 року, укладений між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» (ідентифікаційний код 13737989) щодо земельної ділянки з кадастровим номером: 3220483500:01:009:0031, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.03.2018 за індексним номером: 40138723.
Визнати недійсним договір оренди землі № б/н від 02.03.2018 року, укладений між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» (ідентифікаційний код 13737989) щодо земельної ділянки з кадастровим номером: 3220483500:01:009:0032, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.03.2018 за індексним номером: 40138731.
Скасувати рішення Державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Юлії Юріївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.03.2018 22:50:42, індексний номер: 40138723, щодо права оренди земельної ділянки з кадастровим номером: 3220483500:01:009:0031 за договором оренди землі № б/н від 02.03.2018 року, укладеним між ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод».
Скасувати рішення Державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Юлії Юріївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.03.2018 23:09:20, індексний номер: 40138731, щодо права оренди земельної ділянки з кадастровим номером: 3220483500:01:009:0032 за договором оренди землі № б/н від 02.03.2018 року, укладеним між ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод».
Стягнути з ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав»  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» судові витрати та витрати на правову допомогу в загальній сумі 62 057 (шістдесят дві тисячі п`ятдесят сім) грн. 61 коп.в рівних частках.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складено 12 березня 2020 року.
 
Суддя-доповідач
 
Судді: