ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

22 червня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 923/1114/19	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Принцевської Н.М.;
суддів: Колоколова С.І., Ярош А.І.;
(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, пр-т Шевченка, 29)

Секретар судового засідання: Соловйова Д.В.;
Представники сторін: 
Від ТОВ «ПЕЛАГРО» - Заворотній А.В., ордер ВЕ №1009444 від 13.02.2020;
від ПП «В.І.П.Строй» - не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства „В.І.П.СТРОЙ"
на рішення Господарського суду Херсонської області від 13.02.2020
по справі №923/1114/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „ПЕЛАРГО"
до Приватного підприємства „В.І.П.СТРОЙ"
про стягнення 864 616,73 грн.
(суддя першої інстанції: Нікітенко С.В., дата та місце ухвалення рішення: 13.02.2020, Господарський суд Хесонської області, м.Херсон, вул. Тетральна, 18)

18 грудня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ПЕЛАРГО" (далі - ТОВ «ПЕЛАГРО») звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою про стягнення з Приватного підприємства "В.І.П.Строй" (далі - ПП «В.І.П.Строй») 864616,73 грн. заборгованості, з якої: 725299,50 грн. - основна заборгованість, 113694,52 грн. - пеня, 10134,31 грн. - 3% річних та 15488,40 грн. - інфляційні втрати.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки №12/02-3-н від 12.02.2019, в частині проведення розрахунків за поставлений товар. 
За твердженням ТОВ "ПЕЛАРГО" на виконання взятих за Договором та специфікацією від 08.04.2019 обов`язків позивач поставив відповідачу зазначену в Договорі продукцію, а Відповідач, в свою чергу, зобов`язання по оплаті належним чином не виконав. Лише 12.04.2019 частково сплатив в рахунок погашення заборгованості 411900,74 грн.
За підрахунками позивача, не оплаченим залишився товар, поставлений позивачем згідно видаткових накладних від 08.04.2019 №75 та від 08.04.2019 №76. Загальна кількість та вартість поставленого товару за даними видатковими накладними складають 56,86 т на загальну суму 1137200,24 грн. 
За твердженням позивача, з урахуванням часткової сплати відповідачем суми боргу, сума заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений згідно видаткових накладних від 08.04.2019 №75 та №76 товар, станом на 09.12.2019, складає 1137200,24 грн. (вартість товару) - 411 900,74 грн. (сплачена 12.04.2019 частина) = 725299,50 грн.
Рішенням Господарського суду Херсонської області від 13.02.2020 позов задоволено повністю, стягнуто з ПП "В.І.П.Строй" на користь ТОВ "ПЕЛАРГО" суму основного боргу у розмірі 725299,50 грн., суму пені у розмірі 113694,52 грн., суму 3% річних у розмірі 10134,31 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 15488,40 грн. та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 12969,25 грн.
Місцевий господарський суд зазначив, що з огляду на наявні в матеріалах справи докази, позовні вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 725299,50 грн. є доведеними та обґрунтованими. Крім того, перевіривши розрахунок нарахованих позивачем пені, 3% річних та інфляційних, суд зазначив, що вони є вірними та задовольнив позовні вимоги в цій частині.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПП «В.І.П.Строй» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Херсонської області від 13.02.2020 по справі №923/1114/19 та ухвалити нове рішення - про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «ПЕЛАГРО» про стягнення 864616,73 грн.
Апелянт зазначає, що судом не взято до уваги той факт, що проведення оплати у розмірі 20% від вартості партії продукції, здійснюється з відкладальною умовою, зокрема, впродовж 3-х банківських днів після отримання від постачальника в електронній формі податкової накладної, належним чином оформленої, зареєстрованої в ЄРПН без жодних дефектів форми і змісту.
Заявник апеляційної скарги зазначає, що в даному випадку позивач та відповідач уклали договір поставки, обумовивши порядок оплати продукції. Сторони погодили, що оплата 20% від вартості поставленої продукції здійснюється тільки після отримання зареєстрованої належним чином податкової накладної.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.04.2020 апеляційну скаргу ПП „В.І.П.СТРОЙ" на рішення Господарського суду Херсонської області від 13.02.2020 по справі №923/1114/19 залишено без руху.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.2019 року відкрито з поновленням апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПП „В.І.П.СТРОЙ" на рішення Господарського суду Херсонської області від 13.02.2020 по справі №923/1114/19, розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 22.06.2020 о 10-00 год. в приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду.          
25.05.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ТОВ «ПЕЛАГРО» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Разом з тим, 25.05.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання від ТОВ „ПЕЛАРГО" про участь в судовому засіданні, яке призначене на 22.06.2020, в режимі відеоконференції в Господарському суді Харківської області (61022, м. Харків, пл.Свободи,5, Держпром, 8-й під`їзд) або Харківському окружному адміністративному суді (61022, м. Харків, майдан Свободи,6). 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2020 задоволено клопотання ТОВ „ПЕЛАРГО" про проведення судового засідання  в режимі відеоконференції, доручено Господарському суду Харківської області забезпечити проведення судового засідання по справі №923/1114/19, розгляд якої призначено на 22.06.2020 о 10-00 год., в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду Харківської області.
19.06.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ПП «В.І.П.Строй» надійшло клопотання про перенесення судового засідання по справі на іншу дату, проте не раніше 06.07.2020. В обґрунтування вказаного клопотання заявник зазначив, що представник «В.І.П.Строй» - адвокат Кузьменко О.А. за станом здоров`я не може прибути в судове засідання по  даній справі.
Представник відповідача з`явився в судове засідання по справі, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.
Стосовно заявленого клопотання ПП «В.І.П.Строй» про перенесення судового засідання на іншу дату, судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).
Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, представник відповідача з`явився в судове засідання, до клопотання про перенесення розгляду апеляційної скарги заявником не додано будь-яких доказів, які б підтверджували неможливість явки представника до суду, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє в задоволенні клопотання ПП «В.І.П.Строй» про перенесення розгляду справи, та вважає за можливе розглянути справу без участі апелянта.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 12 лютого 2019 року між ТОВ "ПЕЛАРГО" і ПП «В.І.П.Строй» було укладено договір поставки №12/02-3-н від 12.02.2019. (а.с. 15-19)
Предметом договору є поставка олії соняшникової нерафінованої невимороженої першого сорту, за умовами вказаного Договору постачальник взяв на себе зобов`язання передати в встановлені терміни у власність Покупця визначену договором продукцію в свою чергу покупець зобов`язався її прийняти та оплатити.
Сторони досягли згоди з істотних умов договору визначили предмет договору, порядок здійснення оплати, якість продукції, порядок приймання продукції, строки поставки, відповідальність сторін та інші умови договору, оскільки сторонами договору досягнуто згоди з усіх істотних умов, віє є укладеним та чинний. Зазначений договір підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками підприємств.
Доказів про відмову від договору, визнання його недійсним чи його розірвання у визначеному законодавством порядку суду не надано.
Договір вступає в силу з моменту підписання сторонами та діє до 31 грудня 2020 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань передбачених цим договором та від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (п.13.1. договору).
Відповідно до п. 1.3. Договору одиницею вимірювання кількості продукції є тонна, кількість продукції в кожній партії узгоджується сторонами в Специфікації на кожну партію Продукції, яка є невід`ємною частиною цього Договору.
Пунктом 4.1. Договору передбачено, що ціна продукції узгоджується в Специфікації на кожну партію продукції, яка є невід`ємною частиною цього Договору.
Сторонами договору погоджено наступний порядок здійснення оплати, згідно п. 5.4. Договору оплата партії товару проводиться з урахуванням умов цього пункту Договору, протягом 10 календарних днів з дня передачі партії товару Покупцеві, якщо інший термін не передбачено в Специфікації на окрему партії товару. Допускається 100% передплата за партію товару.
Так, умовами Специфікації від 08.04.2019 до вказаного договору сторонами визначено загальну вартість товару в кількості 150 тон +/- 10%, у розмірі - 3000000,60 грн., термін поставки продукції - 08.04.2019-18.04.2019 включно, адресу місця поставки та умови оплати за продукцію. (а.с.20)
Відповідно до п.3. зазначеної Специфікації визначено наступний порядок оплати шляхом перерахування покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника на підставі рахунку постачальника 80% вартості продукції на умовах Договору протягом 3-х (трьох) банківських днів з моменту завантаження продукції по факту на транспорт для перевезення, а 20% від вартості продукції протягом 3-х (трьох) банківських днів після отримання від постачальника в електронній формі податкової накладної, належним чином оформленої, зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних без будь-яких дефектів форми та змісту.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було поставлено відповідачу продукцію на суму 552400,12 грн. у кількості 27,62т. за видатковою накладною №75 від 08.04.2019 та на суму 584800,12 грн. у кількості 29,24т. за видатковою накладною №76 від 08.04.2019, на загальну суму 1137200,24 грн. (а.с.21, 26)
В свою чергу відповідач частково розрахувався за поставлений товар, лише у розмірі 411900,74 грн. За підрахунками позивача, з урахуванням часткової оплати придбаного товару, сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 725299,50 грн.
Позивач, у зв`язку з несплатою коштів відповідачем за договором поставки, звернувся до ПП «В.І.П.Строй» з вимогою про погашення заборгованості в розмірі 72529,50 грн.
Позивачем додано до матеріалів справи також: товаро-транспортну накладну №60 від 08.04.2019, податкову накладну №237 від 08.04.2019, квитанцію про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в ЄДРПН, товаро-транспортну накладну №61 від 08.04.2019, податкову накладну №238 від 08.04.2019, квитанцію про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в ЄДРПН.
Оскільки відповідачем не виконано зобов`язання за договором в частині проведення розрахунків за поставлену продукцію, дані обставини стали підставою для звернення ТО "ПЕЛАРГО" до Господарського суду Херсонської області суду за захистом порушених прав.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав. 
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. 
Частина 1 ст. 202 Цивільного кодексу України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
При цьому за правилами ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Частиною 1 ст. 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. 
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. 
Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.
Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
В свою чергу, відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
У відповідності до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 
1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 
2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Як зазначалося раніше, між позивачем і відповідачем був укладений договір поставки № 12/02-3-н від 12 лютого 2019 року, який за своїм змістом та правовою природою є договором поставки.
Позивачем на виконання умов договору було поставлено відповідачу олію соняшникову нерафіновану у кількості 56,86 тон на загальну суму 1137200,24 грн., що підтверджено доданими до матеріалів позовної заяви товаро-транспортними накладними, видатковою накладною та податковими накладними. 
Відповідачем 12.04.2019 частково було здійснено оплату вартості поставленого позивачем товару, лише у розмірі 411900,74 грн. Факт поставки товару, а також часткової оплати поставленого товару сторонами не оспорюється. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до порушення позивачем умов укладеного між сторонами договору, а також Податкового кодексу України щодо несвоєчасного здійснення реєстрації податкових накладних, колегія суддів зазначає наступне, у зв`язку з чим судова колегія відповідно до вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України переглядає справу в межах доводів апелянта.
Так, як зазначалося раніше, умови оплати відповідачем поставленої позивачем продукції узгоджені сторонами в пункті 3 Специфікації від 08.04.2019 до договору, а саме:
- 80 % вартості продукції сплачується шляхом перерахування покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника на підставі рахунку постачальника  протягом 3-х (трьох) банківських днів з моменту завантаження продукції по факту на транспорт для перевезення.
-  20% від вартості продукції протягом 3-х (трьох) банківських днів після отримання від постачальника в електронній формі податкової накладної, належним чином оформленої, зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних без будь-яких дефектів форми та змісту.
Судова колегія зазначає, що відповідно до умов Специфікації, обов`язок відповідача оплатити 80% вартості продукції  протягом 3-х (трьох) банківських днів з моменту завантаження продукції по факту на транспорт для перевезення, не ставиться в залежність до обов`язку позивача своєчасно здійснити реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати їх відповідачеві.
Щодо обов`язку відповідача оплатити 20% вартості продукції, то місцевий господарський суд обґрунтовано звернув увагу, що позивачем у позовній заяві зазначено та підтверджено належними доказами в частині того, що вказане прострочення позивач обраховує вже після реєстрації відповідних податкових накладних. 
Податкові накладні зареєстровані 21.11.2019 (а.с. 25, 30), а прострочення оплати позивач обраховує починаючи з 27.11.2019, тобто після реєстрації відповідних податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.     Кожна сторона повинна довести обставини,     які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
З огляду на вищевикладене, враховуючи наявні матеріали справи, а саме встановлені судом обставини часткового погашення відповідачем суми заборгованості за поставлений позивачем товар, а також враховуючи умови укладеного між сторонами договору та приписи чинного законодавства, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду та зазначає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 725299,50 грн. є доведеними і обґрунтованими.
Крім того, у зв`язку з порушенням відповідачем договірних зобов`язань, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 113694,52 грн. - пені, 10134,31 грн. - 3 % річних та  15488,40 грн. - інфляційних втрат.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. 
Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Відповідно до ч.1 ст.548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).
В ст. 549 Цивільного кодексу України надано визначення неустойки (штрафу, пені), під якою слід розуміти грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Умовами п.12.4. договору встановлено, що у разі у разі несвоєчасної оплати продукції, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми не сплаченої продукції за кожен день прострочення такої оплати. 
Згідно з ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З огляду на вищевикладене, перевіривши розрахунок в частині стянення пені, штрафу, інфляційних втрат та 3% річних за прострочення оплати за Договором поставки, укладеним між сторонами по справі, судова колегія вважає розрахунок правильним, а висновок про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача суми пені у розмірі  113694,52 грн., суми 3% річних у розмірі 10134,31 грн. та суми інфляційних втрат у розмірі 15488,40 грн. обгрунтованим та правомірним. 
Крім того,  судовою колегією не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги в частині того, що відповідачем було надано відповідь на претензію позивача, оскільки матеріали справи не містять, а відповідачем не надано відповідних доказів. Крім того, вказані доводи в частині наявності відповіді на вимогу ТОВ «ПЕЛАГРО» не впливають на обґрунтованість висновку місцевого господарського суду в частині стягнення заборгованості.
З огляду на зазначене, судова колегія зазначає, що місцевим господарським судом у ході розгляду справи було досліджено усі обставини справи, перевірено їх наявними у ній доказами, та надано їм відповідну правову оцінку, а доводи апелянта не спростовуються вірних висновків суду першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
За таких обставин, апеляційна скарга Приватного підприємства „В.І.П.СТРОЙ" на рішення Господарського суду Херсонської області від 13.02.2020 по справі №923/1114/19 задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Херсонської області від 13.02.2020 по справі №923/1114/19 залишається без змін.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.  129, 269,  275,  276,  281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства „В.І.П.СТРОЙ" на рішення Господарського суду Херсонської області від 13.02.2020 по справі №923/1114/19 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Херсонської області від 13.02.2020 по справі №923/1114/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбаченими ст.ст.  288, 289 ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 22.06.2020 року.

Головуючий суддя:                                                                Н.М. Принцевська

Судді:                                                                                  С.І. Колоколов
                                                                                              
                                                                                                    А.І. Ярош