Ухвала
 
21 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 136/46/19
провадження № 61-6746ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» на постанову Вінницького апеляційного суду Вінницької області            від 17 березня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД», приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Дунаєвської Світлани Миколаївни, про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі, про скасування запису про державну реєстрацію та про визнання припиненим договору оренди землі,  
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому, змінивши предмет позову, просив: визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди землі від 05 січня 2005 року № 156, що зареєстрована 01 грудня 2015 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу               Дунаєвською С. М.; скасувати запис від 01 грудня 2015 року № 12296839 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права оренди строком 20 років з правом пролонгації земельної ділянки, площею 3,5185 га, що розташована на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області; визнати припиненим договір оренди землі від 05 січня 2005 року № 156, укладений між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «КОНЦЕРН «СІМЕКС-АГРО» з 26 жовтня 2016 року.
 
Липовецький районний суд Вінницької області рішенням від 16 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовив. 
 
Вінницький апеляційний суд постановою від 17 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 16 грудня 2019 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив частково. Визнав недійсною додаткову угоду до договору оренди землі від 05 січня 2005 року № 156, укладену між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «КОНЦЕРН «СІМЕКС-АГРО» 27 грудня 2010 року, що зареєстрована 01 грудня 2015 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дунаєвською С. М. Визнав припиненим договір оренди землі     від 05 січня 2005 року № 156, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «КОНЦЕРН «СІМЕКС-АГРО» з             26 жовтня 2016 року. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2 257,80 грн. В решті позову відмовив. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 457,50 грн.
 
09 квітня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Вінницького апеляційного суду від 17 березня 2020 року у вищевказаній справі. 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                                         від 17 квітня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме - заявнику слід було надати уточнену редакцію касаційної скарги, в якій зазначити конкретну обов`язкову підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), та надати копії скарги відповідно до кількості учасників справи, і встановлено строк для виправлення вказаних недоліків десять днів з дня вручення цієї ухвали, та роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.
 
Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, за ідентифікатором поштового відділення 0306304444802 заявник отримав вказану ухвалу 04 травня 2020 року.
 
На виконання вимог ухвали Верховного Суду Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» 07 травня 2020 року подало засобами поштового зв`язку уточнену касаційну скаргу, в якій просило скасувати постанову Вінницького апеляційного суду Вінницької області від 17 березня 2020 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. 
 
Касаційна скарга підлягає поверненню з таких підстав.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
 
В уточненій касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не наводить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження судового рішення. Виключно посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків, визначених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 393 ЦПК України питання про повернення касаційної скарги суд касаційної інстанції вирішує протягом десяти днів з дня надходження касаційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала.
 
У відведений судом строк та станом на 19 травня 2020 року вимоги ухвали заявником не виконано, недоліки касаційної скарги не усунуті, що перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження, а тому наявні підстави для її повернення заявнику.
 
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» на постанову Вінницького апеляційного суду Вінницької області від 17 березня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД», приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Дунаєвської Світлани Миколаївни, про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі, про скасування запису про державну реєстрацію та про визнання припиненим договору оренди землі повернути заявнику.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Суддя                                                                                               А. Ю. Зайцев