П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/10057/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Єфіменко О. В.
Суддя-доповідач -  Іваненко Т.В.   
12 березня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Іваненко Т.В. 
суддів:  Граб Л.С.  Сторчака В. Ю. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Черняк А.В.,
позивача: ОСОБА_1 , 
представника відповідача: Бондар О.І., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року  (місце ухвалення рішення - м. Житомир, повний текст складено - 10 грудня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів, 
В С Т А Н О В И В :
у серпні 2019 року позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 301 від 19 грудня 2017 року;
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та не своєчасної виплати усіх належних ОСОБА_1 сум та видів грошового забезпечення;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60% від грошового забезпечення за період з 01 грудня 2017 року до 19 грудня 2017 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку;
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 1 грудня 2017 року до 19 грудня 2017 року.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду за період з 1 грудня 2017 року до 19 грудня 2017 року в розмірі 60% від грошового забезпечення. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання  військової частини НОМЕР_1 виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку та стягнення моральної шкоди в сумі 50000,00 грн та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.
В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначив про те, що має право на отримання  середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. Також вказав, що зазначені незаконні дії військової частини НОМЕР_1 спричинили йому значну моральну шкоду, яку оцінює у 50000 гривень.

Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, позивача та представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , на посаді заступника командира частини з виховної роботи у період з 21 листопада 2016 року до 19 грудня 2017 року.
Відповідно до наказу командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " № 177 від 27 листопада 2017 року позивача звільнено з військової служби за станом здоров`я за пунктом "б" частини 6 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII (а.с. 20).
Згідно зі спільною директивою Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України № Д-22/1/13дск, директиви командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " № Д-14дск від 23 жовтня 2017 року, спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України № Д-322/1/14дск від 07 жовтня 2017 року, директиви командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " № Д-15дск від 23 жовтня 2017 року та переліку змін до штату № 25/081 про переведення військової частини на новий штат, майора ОСОБА_1 з 30 листопада 2017 року увільнено від займаної посади згідно штату 25/040 та зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 (а.с.21-23).
Пунктом 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 301 від 19 грудня 2017 року позивача виключено зі списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Шепетівського РВК Хмельницької області.
Вищевказаним наказом, серед іншого, визначено ОСОБА_1 виплатити щомісячну премію в розмірі 360 % посадового окладу, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50 % від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років у період з 01 грудня 2017 року до 19 грудня 2017 року. 
При цьому відповідно до пункту IX Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам № 260 від 11 червня 2008 року встановлено   не виплачувати   останньому щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі 60% від грошового забезпечення за період з 01 грудня 2017 року до 19 грудня 2017 року.
З метою здійснення перерахунку призначеної пенсії, позивач 02 липня 2019 року звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою про надання копії наказу № 301 від 19 грудня 2017 року, довідок щодо додаткових видів грошового забезпечення та інших документів необхідних для проведення перерахунку пенсії, у відповідь на яку отримав вищезазначені документи (а.с.19).
Вказані обставини, зокрема, слугували підставою для звернення позивача до суду з адміністративним позовом.

Керуючись положеннями частини 1 статті 308 КАС України, колегія суддів здійснює перегляд оскаржуваного судового рішення в межах апеляційної скарги ОСОБА_1 ,  лише щодо висновків суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні частини позовних вимог.
З апеляційної скарги встановлено, що позивач частково не погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку та стягнення користь позивача моральної шкоди в сумі 50000 гривень.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 43 Конституції України встановлено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008), яке визначає порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.
Відповідно до пункту 242 Положення № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Колегією суддів встановлено, що при звільненні з військової служби позивачу не було виплачено щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі 60% від грошового забезпечення за період з 01 грудня 2017 року до 19 грудня 2017 року.
Для проведення розрахунків належної до стягнення суми суд має встановити розмір недоплаченої суми та визначити істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника.
Також нарахування щомісячної додаткової грошової винагороди належить до дискреційних повноважень відповідача, а тому після набрання даним рішенням законної сили та його виконання відповідачем, позивач не позбавлений права звернутись з позовом про виплату компенсації втрати частини доходів та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Матеріалами справи встановлено, що на дату розгляду справи судом першої інстанції відсутній повний розрахунок сум грошового забезпечення при звільненні між позивачем та військовою частиною НОМЕР_1 .
Таким чином, позовна вимога про стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні є передчасною, оскільки на теперішній час відсутня дата остаточного розрахунку з позивачем при звільненні.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні адміністративного позову в цій частині.

Відносно позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, апеляційний суд зазначає наступне.
Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з пунктом 3 частини 2 цієї статті моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до частини 2 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Разом з тим, позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди та обґрунтування її розміру, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року  слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі  19 березня 2020 року.

Головуючий	 	 	Іваненко Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Граб Л.С.    Сторчак В. Ю.