Справа № 154/3082/19 	Головуючий у 1 інстанції: Лященко О. В. 	
Провадження № 22-ц/802/446/20  Категорія: 72 	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
11 червня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів -   Матвійчук Л. В., Киці С. І.,
з участю:
секретаря судового засідання - Лимаря Р. С.,
представника позивача - Сидорук Л. М. ,
відповідача - ОСОБА_2 ,
представника відповідача - ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою позивача Виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 31 січня 2020 року,
                                       В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2019 року виконавчий комітет Володимир-Волинської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів. 
В обґрунтування вимог зазначав, що малолітні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувають на обліку дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах, у службі в справах дітей з 18.10.2018 року через неналежне виконання матері"ю батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дітей. Позивач вказував, що вжиті заходи органом опіки та піклування Володимир-Волинської міської ради не дали позитивних результатів. Мати належних висновків не зробила та надалі продовжує неналежно виконувати покладені на неї обов`язки.
Як зазначає позивач, мати дівчаток зловживає спиртними напоями, не працевлаштована. Відповідач одружена із ОСОБА_6 , який був засуджений за крадіжки та фізичні розправи, відбував покарання в місцях позбавлення волі за ч.2 ст.156 Кримінального кодексу України. 
Позивачем також стверджувалось, що у 2018 році під час обстежень позивачем місця проживання дітей виявили жахливі санітарно-гігієнічні умови (грибок на стінах та стелі, обдерта підлога та стіни, побиті вікна), відсутність продуктів харчування. У житлі періодично відключають водо-, газо- та електропостачання за несплату. На момент подачі позову підключене до приміщення лише електропостачання, за яке відповідач та її чоловік не сплачують. ОСОБА_2 разом з дітьми постійно зачинені в будинку. В помешкання потрапити важко, так як ворота зачинені і на подвір`ї відв`язаний великий пес, який нікому не дає пройти до будинку. Зі слів сусідів, діти ніколи не гуляють. Старшу дівчинку випускають лише для відвідування школи.
Служба у справах дітей наголошує на тому, що відповідачка відмовляється влаштувати молодшу дочку ОСОБА_7 в дошкільний заклад. 
06.06.2019 року було обстежено сім`ю по місцю проживання службою у справах дітей виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради, Володимир-Волинським міським центром соціальних служб та поліцією. При обстеженні виявлено, що матір (в стані алкогольного сп`яніння) з молодшою дочкою спала в одній з кімнат будинку, а вітчим (в стані алкогольного сп`яніння) вибіг в нижній білизні з іншої кімнати, де перебував з 10-річною ОСОБА_8 . У будинку були відключені усі комунальні зручності. Готували їсти на цеглинах в дворі будинку. Матір та дітей було вирішено госпіталізувати в стаціонарне педіатричне відділення Володимир-Волинського територіального медичного об`єднання до вирішення подальшої долі дітей на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Проте ОСОБА_2 сказала, що на протязі години переїдуть тимчасово жити до матері чоловіка, де є усі належні умови для утримання дітей. Житлові умови матері ОСОБА_6 були перевірені соціальними службами. Зі слів відповідача, діти спали на ліжку, а троє дорослих на підлозі однокімнатної квартири. Відповідача було запрошено на засідання комісії з питань захисту прав дитини 10.06.2019 року, проте вона не прийшла, хоча була попереджена належним чином. На засіданні було прийнято рішення щодо підготовки рішення виконавчого комітету про відібрання малолітніх у матері та направлення в притулок м. Рожища. Проте ОСОБА_2 прийшла в службу у справах дітей з проханням помістити дітей в притулок для дітей ССД Волинської ОДА терміном на 1 місяць. За цей час відповідач з чоловіком мали зробити в будинку ремонт, облаштувати окрему дитячу кімнату, сплатити комунальні борги та підключити комунікації. 
Володимир-Волинський міський центр соціальних служб запропонував взяти сім`ю під соціальний супровід для допомоги, проте вони відмовилися.
13.07.2019 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 було влаштовано в притулок м.Рожище. Проте протягом місяця ОСОБА_2 уникала соціальних служб, не відчиняла двері, не з`являлася в службу у справах дітей (неодноразово в вхідних дверях залишали повідомлення). Телефонували відповідач та її чоловік виключно в стані схожому на алкогольне сп`яніння, погрожуючи вимагали повернути дітей.
12.07.2019 року соціальним службам м. Володимир-Волинський вдалося потрапити до будинку, де виявлено матір в стані сильного алкогольного сп`яніння. Ремонт не розпочатий. Матір повідомила, що чоловік вчиняє над нею фізичне та психологічне насилля і визнала, що дітям буде краще жити без неї.
13.07.2019 року педагоги та вихователі притулку, де перебували діти, в телефонному режимі повідомили службі у справах дітей про те, що вітчим ОСОБА_6 занадто часто телефонує малолітній ОСОБА_8 , ставить некоректні питання, постійно перепитує чи чує хтось їх розмову.
Позивач вказує, що за три місяці (з 13.06.2019 року до 10.08.2019 року) перебування дітей в притулку матір жодного разу їх не відвідала, телефонувала рідко. В телефонних розмовах відповідач постійно плачучи, розповідала старшій дочці про свої труднощі. 
10.09.2019 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 були переведені з притулку у центр соціально-психологічної реабілітації в м. Ковель.
11.09.2019 року матір в стані алкогольного сп`яніння відвідала доньок в центрі реабілітації.
В позові зазначено, що з боку відповідача прослідковується повне та систематичне ігнорування і свідоме нехтування батьківськими обов`язками щодо дітей, а тому з метою захисту прав дітей позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також стягнути з неї аліменти у розмірі по 800 грн на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідно до віку на вказаних малолітніх дітей на користь установи або особи, під опікою якої перебуватимуть малолітні.
Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 31 січня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням суду, виконавчий комітет Володимир-Волинської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не надав належної оцінки доказам, зібраним у справі, не встановив фактичні обставини справи, не перевірив доводи позовної заяви належним чином. Суд безпідставно критично розцінив висновок «Про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 та не взяв до уваги той факт, що мати дівчат одружена з ОСОБА_6 , який був засуджений за злочин, вчинений щодо малолітньої дитини (сексуальне насильство), чим створює небезпеку для своїх малолітніх дітей. Не взято до уваги й той факт, що відповідачка не виконує належним чином вимоги ч. 2 ст. 150 СК України щодо піклування про своїх дітей, в будинку, де проживає дана сім`я, відсутнє газопостачання, тобто житлово-побутові умови у вкрай жахливому стані.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає її необґрунтованою і безпідставною, а рішення суду законним, обґрунтованим, прийнятим у відповідності до норм матеріального права, при повному та ретельному з`ясуванні усіх обставин справи, дослідженні усіх доказів сторін та наданні їм правильної правової оцінки, оскільки вона в силу своїх матеріальних можливостей все робить для правильного виховання своїх дітей і жодним чином не ухиляється від виконання своїх материнських обов"язків. 
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Позивачем не надано належних, допустимих та беззаперечних доказів, які б характеризували ОСОБА_2 як особу, яка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків або ж негативно відноситься до доньок.
З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів у повній мірі погоджується з огляду на таке.
Судом встановлено, що малолітні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є доньками відповідача ОСОБА_2 та перебувають на обліку дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах, у службі у справах дітей з 18.10.2018 року. Батько малолітньої ОСОБА_8 помер в 2013 році. Відомості про батька малолітньої ОСОБА_7 внесені відповідно до ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України. Дані обставини стверджуються копіями свідоцтв про народження дітей, про смерть ОСОБА_9 , витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження. 
Згідно з висновком Володимир-Волинської міської ради, як органу опіки та піклування, щодо доцільності позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням виконавчого комітету № 232 від 22.08.2019 року, доцільно позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідач ОСОБА_10 перебуває з 08 серпня 2018 року у шлюбі з ОСОБА_6 , що видно із свідоцтва про шлюб (а.с.20).
До матеріалів справи додано копію вироку Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 14.11.2013 року щодо засудження за ч.2 ст.156, ч.2 ст185, ч.3 ст.296, ст.70 КК України ОСОБА_6 до семи років позбавлення волі.(а.с.13-14).
З довідки КП "ІРЦ" видно, що за адресою : АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_2 проживає разом із старшим сином ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дочками ОСОБА_8 та ОСОБА_7 і має борги за комунальні послуги.
Письмовими доказами підтверджено та не заперечується сторонами, що з 29.05.2018 року умовно-достроково звільнений ОСОБА_6 став проживати у будинку відповідачки.
До матеріалів справи додано цілий ряд актів обстеження умов проживання сім"ї ОСОБА_2 , з яких вбачається, що помешкання перебувало в неналежному вигляді, а чоловік відповідачки ОСОБА_6 поводився досить агресивно до членів комісії.
Судом встановлено, що діти перебували в притулку для дітей служби у справах дітей Волинської ОДА з 13.06.2019 року по 10.09.2019 року. З 10 вересня 2019 року - в Центрі соціально-психологічної реабілітації в м.Ковелі. Мати регулярно відвідувала дітей в Центрі, привозила ліки, солодощі.
З інформації місцевої дитячої поліклініки діти практично здорові, мати періодично відвідує поліклініку з приводу проведення щеплень, медоглядів та при захворюванні дітей (а.с.108). 
Старша дочка ОСОБА_4 характеризується як дитина з хорошим фізичним та розумовим розвитком, високим рівнем навчальних досягнень, широким кругозором, багатим словниковим запасом, організована, добра, працелюбна, товариська та з хорошими організаторськими здібностями. Вказано, що дитина забезпечена усім навчальним приладдям, мама цікавиться навчанням дитини в телефонному режимі (а.с.109).
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 надали копію свідоцтва про смерть ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , копію акта обстеження умов проживання служби у справах дітей від 03.06.2020 р., з якого вбачається, що умови проживання у будинку відповідачки задовільні. Облаштована дитяча кімната, в помешканні прибрано, наведено лад на прибудинковій території. 
Відповідачка ОСОБА_2 пояснила, що після смерті чоловіка ОСОБА_6 вона змінила свій спосіб життя, зуміла навести лад у помешканні та на подвір"ї, має намір влаштуватися на роботу кухарем-кондитером, про що надала суду копію особистої медичної книжки та підтвердила намагання виконувати якнайкращим чином свої батьківські обов`язки. 
З пояснень представника позивача в судовому засіданні апеляційного суду також вбачається, що основна загроза для нормального виховання та зростання дівчаток виходила від чоловіка відповідачки ОСОБА_6 , який був схильний до фізичного та сексуального насильства, однак з його смертю ця загроза відпала. І хоча стійкого переконання в належному виконанні батьківських обов"язків відповідачкою ОСОБА_2 у служби в справах дітей ще не склалося, внаслідок чого на задоволенні своєї скарги та позову позивач наполягає, однак значні покращення в ставленні ОСОБА_2 до обов"язків матері представник позивача підтвердила.
Частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно з частинами першою, другою, шостою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.
У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено факт умисного ухилення відповідачки від виховання дітей, свідомого нехтування нею батьківськими обов`язками.
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, які знайшли обґрунтовану оцінку у мотивувальній частині рішення. 
У зв`язку з відсутністю на даний час підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав відсутні і підстави для стягнення з неї аліментів.
У разі небажання відповідачки змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, позивач не позбавлений права повторно звернутися до суду із аналогічним позовом.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив докази і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників справи.
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.
Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.. ст. ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу позивача Виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області залишити без задоволення.
Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 31 січня 2020 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий

Судді