Постанова                                                     
Іменем України
 
20 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 761/34868/19
провадження № 61-3904 св 20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
представник позивача - адвокат Тарасова-Патрай Ксенія Андріївна,
відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,
третя особа - публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на постанову Київського апеляційного суду від 28 січня 2020 рокуу складі колегії суддів: Гуля В. В., Сушко Л. П., Сліпченка О. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський», про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційний втрат за час невиплати депозитного вкладу, посилаючись на те, що рішенням Окружного адміністративного суду              м. Києва від 24 січня 2019 року, що набрало законної сили, за його позовом визнано протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський»щодо невключення інформації про його банківський рахунок про право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на суму 130 327,86 грн. Виплата гарантованих сум Фондом гарантування вкладів фізичних осіб розпочалася 15 липня 2016 року, а йому кошти були виплачені лише 09 серпня 2019 року. 
На підставі статей 549, 625 ЦК України ОСОБА_1 просив стягнути на його користь 114 960,49 грн., в яку входять пеня, три проценти річних та інфляційні збитки.   
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року провадження у цивільній справі № 761/34868/19 закрито. Роз`яснено позивачу право на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки вимога про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інфляційних втрат та трьох відсотків річних за простроченим грошовим зобов`язанням за період після виплати Фондом гарантованого відшкодування за вкладами стосується безпосередньо правомірності дій останнього, пов`язаних із виплатою вкладнику відшкодування за вкладами. При цьому, суд посилався на висновок Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеному у постанові від 05 вересня 
2019 року у справі № 727/11256/17-ц.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Київського апеляційного суду від 28 січня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тарасової-Патрай К. А. задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення тим, що суд першої інстанції зробив передчасний й помилковий висновок про закриття провадження у справі, оскільки заявлені позовні вимоги стосуються приватноправових відносин і підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства, посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 826/12003/16, так як вимога позивача не пов`язана з вимогою вирішити публічно-правовий спір.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у березні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати
від 30 березня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу № 761/34868/19 із Шевченківського районного суду м. Києва та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
У квітні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом невірно встановлено характер спірних правовідносин, а також не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах: від 10 квітня 2019 року 
у справі № 761/10730/18 (провадження № 61-14-116цс19), від 05 вересня 2019 року у справі № 761/11256/17 (провадження № 61-31354сво18), 
від 23 жовтня 2019 року у справі № 725/5833/16-ц (провадження 
№ 61-25199св18). А висновок Верховного Суду, на який послався апеляційний суд, не стосується спірних правовідносин. Вважає, що даний спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, оскільки наявні між сторонами правовідносини містять публічно-правовий характер та регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а вимоги про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб пені, інфляційних втрат та 3% річних за прострочення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) за період після виплати Фондом гарантованого відшкодування за вкладами безпосередньо стосуються правомірності дій останнього, пов`язаних із виплатою вкладнику гарантованого відшкодування за вкладами.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
 
У квітні 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від представника ОСОБА_1 - адвоката Тарасової-Патрай К. А., в якому вказується, що даний спір є публічно-правовим та не належить до адміністративної юрисдикції, посилаючись на правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 910/17448/16, від 23 травня 2018 року у справі 
№ 811/568/16.
Вважає, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга Фонду гарантування вкладів фізичних осіб підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених закономвипадках суди розглядають також інші справи.
За статтею 125 Конституції Українисудоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
ОСОБА_1 у ПАТ «Банк Михайлівський» відкрито договір банківського рахунку № НОМЕР_1 . 
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 січня             2019 року, що набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_1 та визнано протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осібна ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський»щодо невключення інформації про його банківський рахунок про право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на суму 130 327,86 грн (а. с. 7-11).
Виплата гарантованих Фондом гарантування вкладів фізичних осіб сум розпочалася 15 липня 2016 року, а позивачу кошти на його заяву були виплачені 09 серпня 2019 року. 
У зв`язку з цим на підставі статей 549, 625 ЦК України ОСОБА_1 просив стягнути на його користь 114 960,49 грн., в яку входять пеня, три проценти річних та інфляційні збитки.
На підставі рішення Національного банку України (НБУ) від 23 травня 
2016 року № 14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівсський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23 травня 2016 року № 812 
«Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський», згідно з яким запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський».
За змістом статті 19 ЦПК України під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.
За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства 
(статті 4, 19 ЦПК України).
Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
У контексті обставин цієї справи зміст (суть) спірних правовідносин обмежується встановленням реальної правової природи відносин, які виникли між позивачем, банком та Фондом і визначення яких залежить від з`ясування прав позивача, статусу Фонду, мети його створення, завдань, поставлених перед ним, повноважень та обов`язків Фонду і його уповноважених осіб, функцій, які на нього покладаються.
Акти, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, установлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої та другої статті 55 Конституції України. Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.
Статтею 5 КАС України установлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку з наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
За змістом пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Частиною першою статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 
(Закон № 4452-VI) встановлено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, і цей Закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.
За змістом статті 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.
Згідно із частиною першою статті 4 Закону № 4452-VI основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.
Для цього Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими частиною другою статті 4 Закону № 4452-VI, серед яких, зокрема: ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодування за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників, підвищення рівня фінансової грамотності населення відповідно до цього Закону.
За приписами частини першої статті 54 Закону № 4452-VI рішення, що приймаються відповідно до цього Закону НБУ, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.
Таким чином, нормативно-правове регулювання статусу Фонду та його місце в системі гарантування вкладів фізичних осіб дозволяє зробити висновки про те, що Фонд є суб`єктом публічного права, створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, здійснює нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України.
Правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на відшкодування за рахунок коштів Фонду, щодо формування реєстрів вкладників, які мають право на таке відшкодування, складаються без участі банку-боржника.
Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в цих учасників виникають відповідні права та обов`язки.
Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих осіб, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання відповідно до норм Закону № 4452-VI вирішує виключно Фонд.
Згідно із частинами першою та другою статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн.
Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру такого відшкодування після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Нормами статті 27 Закону № 4452-VI встановлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, а саме:
1) уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку;
2) уповноважена особа Фонду формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;
3) виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників; 
4) Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;
5) уповноважена особа Фонду формує переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом.
Спірні правовідносини регулюються Законом № 4452-VI, яким установлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, НБУ, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. У спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону є спеціальними, і він є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.
Зазначена правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду            у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 334/452/18, провадження                № 14-527цс19, в якій також міститься посилання на інші аналогічні судові рішення й зазначено, що спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів з урахуванням установленого частиною першою статті 26 Закону № 4452-VI граничного розміру відшкодування за вкладами. Цей правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду: від 12 квітня 2018 року у справі № 820/11591/15 (провадження 
№ 11-239апп18), від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15 (провадження № 11-104апп18), від 23 січня 2019 року у справі № 761/2512/18 (провадження № 14-472цс18), від 24 квітня 2019 року у справі № 761/2505/18 (провадження № 14-24цс19), від 19 червня 2019 року у справі 
№ 752/17889/17-ц (провадження № 14-239цс19) та інших.
Спір щодо права фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду у сумі, що не перевищує 200 тис. грн (якщо адміністративна рада Фонду згідно з пунктом 17 частини першої статті 9 Закону № 4452-VI не прийняла рішення про збільшення граничної суми такого відшкодування), 
є публічно-правовим і пов`язаний з виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування. А тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства. Такі висновки Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала у постановах: від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16 (провадження № 11-126апп18), від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16 (провадження № 11-409апп18), від 23 січня 2019 року у справі № 285/489/18-ц (провадження № 14-470цс18) та інших.
Натомість спір про включення вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів і стягнення за договором банківського вкладу коштів, що перевищують граничну суму відшкодування, є приватноправовим і залежно від суб`єктного складу має розглядатися за правилами цивільного чи господарського судочинства. Такі висновки містяться, зокрема, 
у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 06 червня 2018 року 
у справі № 727/8505/15-ц (провадження № 14-180цс18) та від 19 червня 
2019 року у справі № 752/17889/17-ц (провадження № 14-239цс19).
Велика Палата Верховного Суду вважає, що правовідносини між Фондом і вкладником, який претендує на отримання гарантованого державою відшкодування за рахунок коштів Фонду в межах граничної суми, складаються без участі банку-боржника та мають управлінський характер.
Спір щодо включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів вимог про повернення коштів за договором банківського вкладу в сумі, що перевищує граничну суму відшкодування, є приватноправовим і залежно від суб`єктного складу має розглядатися за правилами цивільного чи господарського судочинства. Фонд (його уповноважена особа) у таких правовідносинах виконує не владні управлінські функції, а здійснює представництво інтересів відповідного банку-відповідача, що ліквідується. Спір щодо включення вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів виникає між кредитором банку, що ліквідується, і таким банком після відмови (як прямої, так і шляхом бездіяльності) у включенні до реєстру акцептованих вимог кредиторів (повністю або частково) заявлених таким кредитором вимог на підставі його письмової заяви, поданої після опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії (ліквідацію банку) як безпосередньо до банку, так і до Фонду або його уповноваженої особи (у разі делегування їй відповідних повноважень).
У цій справі позивач просив стягнути з Фонду у межах установленого закономграничного розміру відшкодування кошти за вкладом, що включають: пеню, а також суми, передбачені статтею 625 ЦК України. 
Отже, викладений Фондом у касаційній скарзі висновок про поширення юрисдикції адміністративного суду на спір між фізичною особою - вкладником банку та Фондом з приводу відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду є обґрунтованим.
Тому позовні вимоги, заявлені позивачем, за своєю природою випливають зі спору щодо правильності нарахування та виплати Фондом коштів за відповідним вкладом в межах гарантованої суми відшкодування, 
є вимогами саме до Фонду, що підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому провадження у справі підлягає закриттю.
Вказане свідчить, що апеляційним судом безпідставно скасовано ухвалу суду першої інстанції, яка відповідає закону.
Згідно з частиною четвертою статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвали суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає провадженню у справі, справа передається на розгляд суду апеляційної інстанції.
Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено помилку в застосуванні норм процесуального права, судове рішення апеляційного суду згідно зі статтею 413 ЦПК України підлягає скасуванню, а ухвала суду першої інстанції - залишенню в силі.
Клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Тарасової-Патрай К. А. про закриття касаційного провадження з тих підстав, що касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, задоволенню не підлягає, оскільки Верховним Судом переглядається не судове рішення по суті спору, а судове рішення з процесуального питання, яке стосується юрисдикції спору і його розгляд стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики 
(пункт 1 частини третьої статті 389 ЦПК України).    
Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Тарасової-Патрай Ксенії Андріївни, про закриття касаційного провадження залишити без задоволення.  
Касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити.
Постанову Київського апеляційного суду від 28 січня 2020 року скасувати й залишити в силі ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва 
від 02 грудня 2019 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Д. Д. Луспеник   І. А. Воробйова   Б. І. Гулько   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк