Справа № 456/3683/18                                Головуючий у 1 інстанції: Бораковський В.М. 
Провадження № 22-ц/811/2636/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 
Категорія:76

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

05 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
                       головуючої - судді Копняк С.М.,
                       суддів - Бойко С.М., Шандра М.М.
                                     секретар – Юзефович Ю.І.
                       з участю апелянта ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за  апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01 липня 2019 року, постановлене у складі головуючого судді Бораковського В.М., у справі за позовом  ОСОБА_1 до Верчанської середньої загальноосвітьої шкоди І-ІІ ступенів про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, -
                                               в с т а н о в и л а:

       Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Верчанської середньої загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів (відповідач), в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ № 25-К від 15.06.2018 року про притягнення її до дисциплінарної відповідальності у виді догани.
       В обґрунтування свої позовних вимог щодо предмета спору покликалась на те, що її притягнуто до дисциплінарної відповідальності за відсутність станом на 30.05.2018 року виставлених нею оцінок за ІІ семестр 2017-2018 років учням 9 класу. Вказувала, що дані оцінки не були виставлені з поважних причин, оскільки до неї не було доведено, чи враховувати трьом учням оцінки, які були виставлені за підсумкову контрольну роботу, як середній бал, разом з тематичними оцінками, в зв`язку з чим вона змушена була з цього питання 24.08.2018 року звернутися до методиста районного відділу освіти. 25.05.2018 року вона захворіла та зверталася до лікарів. З 26.05.2018 року по 29.05.2018 року були вихідні та святкові дні, в які вона не могла виставити оцінки за ІІ семестр 2018 року. 30.05.2018 року вона вийшла на роботу з метою виставити оцінки за ІІ семестр, однак директор школи не надав їй такої можливості. При накладенні на неї догани жодних пояснень у неї не відбиралось і такої можливості їй не надавалось.
       Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01 липня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Верчанської середньої загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів про визнання незаконним та скасування наказу № 25-К від 15.06.2018 про притягнення її до дисциплінарної відповідальності у виді догани відмовлено повністю.
       Не погоджуючись з даним рішенням позивач ОСОБА_1 оскаржила таке в апеляційному порядку.
       В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та безпідставним, не відповідає матеріалам даної справи, вимогам закону, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
       Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що Наказ № 33 «Про порядок організованого закінчення 2017/2018 року навчального року та проведення державної підсумкової атестації учнів у школі», згідно якого передбачено терміни семестрового та річного оцінювання навчальних досягнень учнів 5-9 класів до 24.05.2018 року – семестрове, до 30.05.2018 року – річне, суперечить наказу Міністерства освіти та науки України від 14.07.2015 року № 762 Про Порядок переведення учнів (вихованців) загальноосвітнього навчального закладу до наступного класу в частині виставлення оцінок а також річному плану Верчаньскої СЗОШ Стрийського району, за яким семестрові оцінки учням мають бути виставлені до 25 травня 2018 року включно.
       Зазначає, що з поважних причин не могла виставити трьом учням оцінки (семетрові та річні), оскільки 25.05.2018 року у зв`язку з хворобою зверталась у Стрийську ЦРЛ та була на прийомі у лікаря, з 25 по 29 травня 2018 року були вихідні та святкові дні, а 30 травня 2018 року директор школи забрав у неї журнали 8 та 9 класів, чим позбавив її можливості виставити оцінки, що змусило звернутись її звернутись до відділу освіти Стрийської РДА. 01.06.2018 року перебуваючи на державній підсумковій атестації та маючи класний журнал змогла виставити учням класу семестрові та річні оцінки.
       Вказує, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, а саме, строки розгляду справи в порядку спрощеного провадження та прийняття неналежно оформленої заяви відповідача про виклик свідків, поданої з порушенням процедури, передбаченої чинним ЦПК України.
       Просить рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.
       Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
       Відповідно до Указу Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий – Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.
       04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.
       А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.        
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.
       Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
       Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
       В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає.
       Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
       Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
       Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.
       Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.
       За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.
       Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Судом встановлено, що відповідно до наказу № 656 від 05.12.2002 року ОСОБА_1 призначена вчителем математики Верчанської ОШ.
       Наказом директора Верчанської СЗОШ І-ІІ ступенів від 15 червня 2018 року № 25-К «Про накладення дисциплінарного стягнення вчителю ОСОБА_1 » позивачці оголошено догану за те, що вона порушила ч. 2 Порядку переведення учнів (вихованців) загальноосвітнього навчального закладу до наступного класу, вимоги п. 5 річного плану роботи школи на 2017-2018 навчальні роки та вимоги наказу № 138 від 31 серпня 2017 року, а також положення посадової інструкції вчителя, внаслідок чого нею не виставлено оцінки за ІІ семестр 2017-2018 н.р. учням 9 класу, котрі мали бути виставлені до 25 травня 2018 року і унеможливило їх своєчасне переведення до наступного класу.
       Як підстава оголошення догани в наказі вказано: доповідна записка класного керівника 9-го класу від 30 травня 2018 року; доповідна записка заступника директора школи від 30 травня 2018 року, акт про відмову ОСОБА_1 від дачі письмових пояснень від 30 травня 2018 року; річний план роботи школи на 2017-2018 навчальні роки; наказ по школі від 31 серпня 2018 року №138; посадова інструкція учителя від 13 січня 2017 року.
       Як убачається з матеріалів справи, річним планом Верчанської СЗОШ І-ІІ ступенів на 2017-2018 н.р. (розділ 5) передбачено, що семестрове оцінювання здійснюється за ІІ семестр – до 25 травня відповідного навчального року. Позивачка ознайомлена з даним річним планом.
       Згідно з наказом Верчанської СЗОШ І-ІІ ступенів від 02 квітня 2018 року №33, установлено контроль за дотриманням термінів семестрового та річного оцінювання навчальних досягнень учнів 5-9 класів основної школи: до 24 травня 2018 року – семестрове оцінювання, до 30 травня 2018 року – річне оцінювання. ОСОБА_1 ознайомлена з даним наказом у день його видання – 02 квітня 2018 року.
       Доповідною запискою від 25 травня 2018 року класний керівник 9 класу Верчанської СЗОШ повідомила директора школи про невиставлення у 9 класі станом на 25 травня 2018 річних оцінок з алгебри і геометрії, а також семестрової оцінки з алгебри у ОСОБА_2 та з геометрії у ОСОБА_3 . Цього ж дня об 11 год. 30 хв. педагогами школи складено акт про відсутність у 9 класі річних оцінок з алгебри та геометрії, а також семестрової оцінки з алгебри у ОСОБА_2 , з геометрії у ОСОБА_4 , а також о 12 год. 00 хв. складено акт про відсутність у цей день ОСОБА_1 на роботі.
       Доповідними записками від 30 травня 2018 року класний керівник 9 класу Верчанської СЗОШ та заступник директора з НВК повідомили директора школи про невиставлення у 9 класі станом на 30 травня 2018 року оцінок за ІІ семестр 2017-2018 навчальних роках учням 9 класу ОСОБА_5 з алгебри і ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з геометрії вчителем математики ОСОБА_1 .
       Також 30 травня 2018 року складено акти про відмову ОСОБА_1 надати письмові пояснення щодо відсутності на роботі 25 травня 2018 року, а також щодо обставин, викладених в доповідних записках від 30 травня 2018 року про невиставлення семестрових оцінок учням школи.
       Як убачається з листа начальника відділу освіти Стрийської РДА від 18 червня 2018 року № 02-01/774, ОСОБА_1 допущено порушення Порядку переведення учнів закладів загальної освіти до наступного класу через невиставлення семестрових оцінок двом учням 9 класу з алгебри і геометрії. Вказано дирекції Верчанської СЗОШ на виконання своїх функціональних обов`язків та упущення контролю за дотриманням педагогічними працівниками Порядку переведення учнів закладів загальної освіти до наступного класу (а.с.109).
       Посадовою інструкцією учителя математики, затвердженої наказом директора школи від 13 січня 2017 року, з якою позивачка ознайомлена, передбачено, що до посадових обов`язків вчителя математики, зокрема, входять: ведення класної документації, здійснення поточного контролю за відвідуванням та успішністю учнів за прийнятою в школі системою, виставлення оцінок в класний та електронний журнал і щоденник учня, своєчасне подання адміністрації школи звітних даних; дотримання Статуту і Правил внутрішнього трудового розпорядку школи, інших правових актів школи.
       Згідно з пунктом 5.2. Розділу 5 Інструкції за невиконання чи неналежне виконання без поважних причин статуту і правил внутрішнього трудового розпорядку закладу, законних розпоряджень директора та інших локальних нормативних актів, посадових обов`язків, встановлених даною інструкцією, вчитель несе дисциплінарну відповідальність у порядку, визначеному трудовим законодавством.
       Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.
       Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.
       Відповідно до вимог частини другої статті 140 КЗпП України роботодавець щодо окремих несумлінних працівників вправі застосувати в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.
       Відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права й обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці.
       Роботодавець не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором (стаття 31 КЗпП України).
       Отже, роботодавець не може ставити у вину працівникові та притягати його до дисциплінарної відповідальності у випадку невиконання обов`язків, які не обумовлені трудовим договором і про які працівник не був проінформований належним чином (висновок Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладений у постановах від 18 червня 2018 року у справі № 396/1560/16-ц, підтриманий Великою Палатою Верховного Суду від час розгляду справи № 452/970/17 (пункт 29 постанови від 29 травня 2019 року).
       Близький за змістом висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року в справі № 572/1644/17-ц: «порушенням трудової дисципліни визнається невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, тобто для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності».
       Згідно із частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.
       Частиною першою статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.
       Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.
       Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
       Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності (висновок Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладений у постановах від 16 травня 2018 року у справі № 712/6576/17 та від 27 червня 2018 року у справі № 664/2820/15-ц, підтриманий Великою Палатою Верховного Суду від час розгляду справи № 452/970/17 (постанова від 29 травня 2019 року).
       Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
       Відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про освіту" кожен має право на якісну та доступну освіту. Право на освіту включає право здобувати освіту впродовж усього життя, право на доступність освіти, право на безоплатну освіту у випадках і порядку, визначених Конституцією та законами України.
       А згідно зі частиною першою статті 5 даного Закону освіта є державним пріоритетом, що забезпечує інноваційний, соціально-економічний і культурний розвиток суспільства. Фінансування освіти є інвестицією в людський потенціал, сталий розвиток суспільства і держави.
       Частиною другою статті 54 цього Закону визначено, що педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники зобов`язані: постійно підвищувати свій професійний і загальнокультурний рівні та педагогічну майстерність; виконувати освітню програму для досягнення здобувачами освіти передбачених нею результатів навчання; сприяти розвитку здібностей здобувачів освіти, формуванню навичок здорового способу життя, дбати про їхнє фізичне і психічне здоров`я; дотримуватися академічної доброчесності та забезпечувати її дотримання здобувачами освіти в освітньому процесі та науковій діяльності; дотримуватися педагогічної етики; поважати гідність, права, свободи і законні інтереси всіх учасників освітнього процесу; настановленням і особистим прикладом утверджувати повагу до суспільної моралі та суспільних цінностей, зокрема правди, справедливості, патріотизму, гуманізму, толерантності, працелюбства; формувати у здобувачів освіти усвідомлення необхідності додержуватися Конституції та законів України, захищати суверенітет і територіальну цілісність України; виховувати у здобувачів освіти повагу до державної мови та державних символів України, національних, історичних, культурних цінностей України, дбайливе ставлення до історико-культурного надбання України та навколишнього природного середовища; формувати у здобувачів освіти прагнення до взаєморозуміння, миру, злагоди між усіма народами, етнічними, національними, релігійними групами; захищати здобувачів освіти під час освітнього процесу від будь-яких форм фізичного та психічного насильства, приниження честі та гідності, дискримінації за будь-якою ознакою, пропаганди та агітації, що завдають шкоди здоров`ю здобувача освіти, запобігати вживанню ними та іншими особами на території закладів освіти алкогольних напоїв, наркотичних засобів, іншим шкідливим звичкам; додержуватися установчих документів та правил внутрішнього розпорядку закладу освіти, виконувати свої посадові обов`язки; повідомляти керівництво закладу освіти про факти булінгу (цькування) стосовно здобувачів освіти, педагогічних, науково-педагогічних, наукових працівників, інших осіб, які залучаються до освітнього процесу, свідком якого вони були особисто або інформацію про які отримали від інших осіб, вживати невідкладних заходів для припинення булінгу (цькування).
       За приписами частини шостої вказаного Закону особи, винні в порушенні цієї статті, несуть відповідальність згідно з законом. Аналогічні за змістом положення також містяться в частині першій статті 47 Закону України "Про загальну середню освіту"
       Право дитини на освіту гарантується положеннями статей 28 та 29 Конвенції про права дитини, а також статті 19 Закону України "Про охорону дитинства".
       Встановивши, що позивачкою допущено порушення трудової дисципліни, внаслідок якого було порушено право учнів школи на здобуття освіти, зокрема, право бути переведеним до наступного класу, суд першої інстанції прийшов до вірного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. При цьому судом першої інстанції підставно, з посиланням на відповідні докази спростовано доводи позивачки про те, що нею не порушено трудові обов`язки або, що такі порушено з об`єктивних причин. Також судом вірно враховано, що від позивачки відбирались пояснення з приводу факті порушення нею трудової дисципліни, однак остання від надання будь-яких пояснень з цього приводу відмовилась.
       Не заслуговують на увагу і посилання апелянта на те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, а саме, строки розгляду справи в порядку спрощеного провадження та прийняття неналежно оформленої заяви відповідача про виклик свідків, поданої з порушенням процедури, передбаченої чинним ЦПК України, з наступних підстав.
       За приписами пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       В абзаці другому частини 2 цієї статті зазначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
       Згідно вимог частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:
       1) справу розглянуто неповноважним складом суду;
       2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими;
       3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;
       4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі;
       5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні;
       6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;
       7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
       Таким чином, аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанцій норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Такі правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
       Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).
       В контексті вказаної практики колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення та обґрунтування цієї постанови достатнім.
       Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржуване рішення ухвалено без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржене рішення без змін.
       Оскільки у даній справі колегія суддів прийшла до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів ст.141 ЦПК України підстави для вирішення питання розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.
       Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

                                               п о с т а н о в и л а:

              Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
       Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01 липня 2019 року - залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.
       Повний текст постанов складено 16 березня 2020 року.

       Головуюча                                                         Копняк С.М.

       Судді:                                                         Бойко С.М.

                                                                       Шандра М.М.