ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 червня 2020 року           справа №200/2966/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., за участю секретаря судового засідання - Ашумова Т.Е., представника позивача - адвоката - Максимчука С.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року у справі № 200/2966/20-а (головуючий суддя І інстанції - Волгіна Н.П.), складене у повному обсязі 17 квітня 2020 року у м. Слов`янськ Донецької області, за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Голяченка Івана Павловича, третя особа, яка не заявляє  самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання протиправними та скасування постанов, -
                                                        ВСТАНОВИВ:

16 березня 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов до Приватного виконавця Голяченка Івана Павловича , третя особа, яка не заявляє  самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 11 березня 2020 року ВП № 61520773, прийняту приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченком Іваном Павловичем;
- визнати протиправними та скасувати постанови: про стягнення з боржника основної винагороди від 11 березня 2020 року ВП № 61520773; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 11 березня 2020 року ВП № 61520773; про арешт майна боржника від 11 березня 2020 року ВП №61520773; про розшук майна боржника від 11 березня 2020 року ВП №61520773; про опис та арешт майна боржника від 12 березня 2020 року ВП № 61520773, прийняті приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченком Іваном Павловичем (а.с. 1-6 т.1). 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження № 61520773 від 11 березня 2020 року, прийняту приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченком Іваном Павловичем з примусового виконання виконавчого напису № 50 від 4 березня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком Віктором Станіславовичем. 
Визнано протиправною та скасовано постанову від 11 березня 2020 року № ВП 61520773, прийняту приватним виконавцем Голяченком Іваном Павловичем в межах виконавчого провадження № 61520773 при примусовому виконанні виконавчого напису № 50 від 4 березня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком Віктором Станіславовичем, про стягнення з ОСОБА_1 (боржника) основної винагороди в сумі 10 677,05 грн.
Визнано протиправною та скасовано постанову від 11 березня 2020 року № ВП 61520773, прийняту приватним виконавцем Голяченком Іваном Павловичем в межах виконавчого провадження № 61520773 при примусовому виконанні виконавчого напису № 50 від 4 березня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком Віктором Станіславовичем, про визначення для ОСОБА_1 (боржника) витрат виконавчого провадження в сумі 294,92 грн.
Визнано протиправною та скасовано постанову від 11 березня 2020 року № ВП 61520773, прийняту приватним виконавцем Голяченком Іваном Павловичем в межах виконавчого провадження № 61520773 при примусовому виконанні виконавчого напису № 50 від 4 березня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком Віктором Станіславовичем, про арешт майна боржника ( ОСОБА_1 ). 
Визнано протиправною та скасовано постанову від 11 березня 2020 року № ВП 61520773, прийняту приватним виконавцем Голяченком Іваном Павловичем в межах виконавчого провадження № 61520773 при примусовому виконанні виконавчого напису № 50 від 4 березня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком Віктором Станіславовичем, про розшук майна боржника ( ОСОБА_1 ). 
Визнано протиправною та скасовано постанову від 12 березня 2020 року № ВП 61520773, прийняту приватним виконавцем Голяченком Іваном Павловичем в межах виконавчого провадження № 61520773 при примусовому виконанні виконавчого напису № 50 від 4 березня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком Віктором Станіславовичем, про опис та арешт майна боржника ( ОСОБА_1 ) (а.с. 153-157 т.1).
Не погодившись із таким судовим рішенням, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.
В обґрунтування зазначив, що стягувачем було надано заяву про примусове виконання рішення на підставі виконавчого напису із зазначенням місця проживання боржника  та місця знаходження його майна - АДРЕСА_1 . 
Апелянт наголошує, що чинною редакцією Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено до відкриття виконавчого провадження ,проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника,  його місцезнаходження та місця знаходження його майна. 
Виконавець відкриває виконавче провадження на підставі заяви стягувача, в якій останній має право зазначити будь-які відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місце знаходження тощо).
Вважає важливим той факт, що розшукуваний транспортний засіб  боржника був виявлений приватним виконавцем саме за вказаною стягувачем адресою Київська обл., Софіївська Борщагівка, вул. Братська, буд. 9 (а.с. 86-92 т.2).
Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, надав до суду заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначив, що відповідно до п. 3 Інструкції № 512/5 від 02 квітня 2012 року у разі пред`явлення виконавчого документа за місцезнаходженням майна до заяви додається документальне підтвердження, що майно боржника знаходиться в межах виконавчого округу приватного виконавця.
При цьому, в запереченнях зазначено, що дії, щодо пошуку транспортного засобу здійснювались після оголошення його у розшук, що підтверджено талонами відділу поліції та їх неможливо враховувати як доказ, оскільки зазначені документи не було додано в суді першої інстанції.
Представник відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Суд апеляційної інстанції, заслухав  доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевірив  матеріали справи і обговорив  доводи апеляційної скарги, перевірив  юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив  правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , має статус внутрішньо переміщеної особи,що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 3006000655 від 01.08.2014 року, відповідно до якої місце постійної реєстрації зазначено: АДРЕСА_2 , а місце тимчасового проживання: АДРЕСА_3 (а.с. 8-10, 135т.1).
04 березня 2020 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. вчинений виконавчий напис, який зареєстрований за № 50, про звернення стягнення на автомобіль марки Subaru, модель Imрreza, тип ТЗ - легковий хетчбек, реєстраційний номер НОМЕР_4 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , рік випуску 2008, що належить на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_6 , виданого ВРЕР м. Тореза при УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області 9 липня 2008 року ОСОБА_1 (а.с. 47т.1).
Як зазначено у цьому виконавчому напису в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 по кредитному договору № Д012/АК-013.08.2 від 10 липня 2008 року вказаний вище автомобіль на підставі Договору застави транспортного засобу № Д012/АК-013.08.2, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Мамоновою О.Е. 10 липня 2008 року за реєстраційним номером № 12231, було передано у заставу Відкритому акціонерному товариству «Родовід Банк», код ЄДРПОУ: 14349442, перейменованому на Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (код ЄДРПОУ: 14349442). 
22 травня 2019 року між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір про відступлення прав вимоги за договорами застави, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. за реєстраційним номером 2488 за яким ТОВ «Вердикт Капітал» код ЄДРПОУ: 36799749, юридична адреса: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз 5-Б, набуло права вимоги за договорами застави, в тому числі, за договором застави, посвідченим приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Мамоновою О.Е. 10 липня 2008 року, реєстровий номер 12231.
Також вказано, що боржником допущено прострочення платежів, та що загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника, яким є ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» складає 106 770,52 грн (а.с. 47т.1).
11 березня 2020 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» Кайдан О.С. звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І.П. із заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом № 50, виданим 04 березня 2020 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондраюком В.С., в якій заявник зазначає, що місцезнаходження майна боржника ( ОСОБА_1 ) та його фактичне місце проживання - АДРЕСА_1 (а.с. 108-109т.1).
11 березня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченком І.П. при примусовому виконанні виконавчого напису № 50, виданого 4 березня 2020 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондраюком В.С. про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» на предмет застави транспортний засіб автомобіль марки Subaru, модель Imрreza, тип ТЗ - легковий хетчбек, реєстраційний номер НОМЕР_4 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , рік випуску 2008, що належить на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_6 , виданого ВРЕР м. Тореза при УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області 9 липня 2008 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № Д012/АК-013.08.2 від 10 липня 2008 року у розмірі 106 770,52 грн. прийнята постанова № 61520773 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого напису (а.с. 11, 43т.1).
Цього ж, 11 березня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченком І.П. при примусовому виконанні виконавчого напису № 50 від 04 березня 2020 року прийнята постанова ВП № 61520773 про розшук майна боржника ( ОСОБА_1 ), адресою проживання якого вказано: АДРЕСА_4 , а адресою місцезнаходження майна - АДРЕСА_5 (а.с. 54т.1).
11 березня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченко І.П. при примусовому виконанні виконавчого напису № 50 від 4 березня 2020 року прийнята постанова ВП № 61520773 про стягнення з боржника ( ОСОБА_1 ) основної винагороди у сумі 10 677,05 грн (а.с. 17); постанова ВП № 61520773 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на загальну суму 294,92 грн. (а.с. 18т.1).
Також, 11 березня 2020 року відповідачем при примусовому виконанні виконавчого напису № 50 від 4 березня 2020 року прийнята постанова ВП № 61520773 про арешт майна боржника ( ОСОБА_1 ) (а.с. 19т.1).
12 березня 2020 року відповідачем при примусовому виконанні виконавчого напису № 50 прийнята постанова ВП № 61520773 про опис та арешт майна боржника, а саме: автомобіль марки Subaru, модель Imрreza, тип ТЗ - легковий хетчбек, реєстраційний номер НОМЕР_4 (а.с. 20-22, 44-46 т.1).
У постанові про опис та арешт майна боржника зазначена адреса боржника: АДРЕСА_1 (а.с. 20-21).
Вважаючи дії відповідача щодо відкриття виконавчого провадження та похідних від неї постанов  протиправними позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що на момент відкриття виконавчого провадження № 61520773 та, як наслідок, прийняття відповідачем у подальшому постанов в межах цього виконавчого провадження, у відповідача були відсутні достовірні дані про наявність у позивача будь-якого майна, в тому числі автомобіля, яке би знаходилось в межах виконавчого округу відповідача, тому спірні постанови є протиправними та підлягають скасуванню.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно частини першої статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За змістом п.1 ч.2 ст.18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно ч. 1 ст. 19 Закону № 1404-VIII, право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.
Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № 1403-VIII) фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом № 1404-VIII.
За правилами ч.1, 2 ст.24 Закону № 1404-VIII  виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Пунктом 4 частини другої статті 23 Закону № 1403-VIII передбачено, що у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Відповідно до частин 1, 2, 6  статті 25 Закону № 1403-VIII виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону № 1404-VIII знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що і Закон № 1404-VIII, і Закон № 1403-VIII визначають вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження.
При цьому право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.
Отже, у разі якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.
Згідно приписів п.1 ч.1 ст.26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (ч.3 ст. 26 Закону № 1404-VIII).
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (ч.5 ст. 26 Закону № 1404-VIII).
З аналізу вищевказаних норм права слідує наступне: якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи  або місцезнаходження його майна розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює свою діяльність , та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження для їх виконання, якщо не виявлено жодної з передбачених законом підстав для повернення виконавчого документу стягувачу та відмови у відкритті виконавчого провадження.
Слід зазначити, що Законом № 1404-VIII не передбачено проведення виконавчих дій спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження.
З матеріалів справи встановлено, що місцем реєстрації боржника є наступна адреса: АДРЕСА_6 , тобто територія не підконтрольна Україні у зв`язку з проведенням АТО, однак фактичне місце тимчасового проживання позивача є адреса: АДРЕСА_3  що підтверджено довідкою  про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи від 03 листопада 2014 року  за № 3006000655 (а.с. 9, 135 т.1).
Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 11 березня 2020 року звернулося до приватного виконавця із заявою від 06 березня 2020 року (зареєстровано за № 1728 11 березня 2020 року) про примусове виконання рішення, з проханням відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 50 від 04 березня 2020 року, виданого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком Г.В. із зазначенням місця знаходження майна (автотранспортного засобу) та фактичним місцем проживання боржника - АДРЕСА_1 (а.с.108-109 т. 1). 
Як стверджує приватний виконавець, саме зазначене у заяві про відкриття виконавчого провадження місце фактичного знаходження майна та проживання боржника  і було підставою для вчинення виконавчих дій, зокрема, відкриття виконавчого провадження в окрузі  Київської області.
Доводи позивача щодо недотримання вимог п. 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень № 512/5,затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року, суд апеляційної інстанції не приймає  до уваги з огляду на наступне.
Дійсно   п. 3 розділу III Інструкції № 512/5 ( в редакції  станом на 11.03.2020 року), заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа.
У заяві про примусове виконання рішення зазначаються такі відомості:
назва і дата видачі виконавчого документа;
прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові стягувача;
дата народження та адреса місця проживання чи перебування стягувача;
реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) стягувача;
номер телефону стягувача;
спосіб перерахування стягнутих з боржника грошових сум (у разі виконання рішення про стягнення коштів);
реквізити рахунку, відкритого у банку або в іншій фінансовій установі, для отримання стягнутих з боржника грошових сум (за наявності).
У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).
У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документальне підтвердження, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.
Однак, у даному випадку, виконавчий документ подано, зокрема, за місцем проживання (перебування боржника - фізичної особи)  позивача зазначеної стягувачем в заяві про відкриття виконавчого провадження, на який розповсюджується діяльність приватного виконавця - відповідача по справі, що є достатнім для прийняття виконавчого документа до виконання, оскільки законодавче перевірка місцезнаходження боржника приватним виконавцем  під час відкриття виконавчого провадження не передбачена.
Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що приватний виконавець діяв у спосіб та в межах делегованих йому Законом та Інструкцією повноважень
Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача щодо визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 11 березня 2020 року ВП № 61520773, оскільки відповідач діяв у відповідності ст.ст. 24, 26 Закону № 1404-VIII та підстав для повернення виконавчого документу стягувачу на час відкриття виконавчого провадження не мав.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 25 січня 2019 року у справі № 511/1342/17, в якому зазначено: 
«За таких обставин, враховуючи, що державний виконавець не має обов`язку перевіряти місцезнаходження боржника, що зазначив стягувач у виконавчому документі, не було підстав вважати, що виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання та повертати його стягувачу. 
Установивши, що дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження були вчинені відповідно до вимог частини першої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відкрив виконавче провадження за місцем проживання боржника, яке зазначив стягувач у заяві про відкриття провадження, тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, про відсутність підстав для скасування постанови.
Доводи касаційної скарги про те, що державний виконавець не мав права приймати постанову про відкриття виконавчого провадження є безпідставні, оскільки право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби належить стягувачу».
Відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як вже було зазначено апеляційним судом вище, суд першої інстанції, встановивши ті обставини, що на момент відкриття виконавчого провадження № 61520773 та, як наслідок, прийняття відповідачем у подальшому постанов в межах цього виконавчого провадження у відповідача були відсутні достовірні дані про наявність у позивача будь-якого майна, в тому числі автомобіля, яке би знаходилось в межах виконавчого округу відповідача, дійшов висновку, що виконавче провадження щодо позивача приватним виконавцем відкрито з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців.
Однак, такі мотиви для задоволення позову суд апеляційної інстанції вважає неправильними, оскільки визначальним у межах спірних правовідносин є саме правомірність відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем в межах відповідного округу, який не має обов`язку перевіряти місце проживання (перебування, знаходження) боржника/його майна, що зазначив стягувач. 
Саме адреса проживання( перебування) боржника в Київській області було підставою для відкриття виконавчого провадження, що зазначено у відповідній постанові.
Проте, таким запереченнями на позов суд першої інстанції не дав жодної оцінки.
Суд апеляційної інстанції   бере до уваги посилання представника позивача, викладених в запереченнях на апеляційну скаргу, щодо неправомірності взяття до уваги талонів - повідомлень  № 11446 від 12.03.2020 року   про виклик поліції  за адресою АДРЕСА_1 , оскільки це не є доказом того, що на момент відкриття  виконавчого провадження  апелянт мав підтверджуючи документи про місце знаходження майна позивача , що не спростовує  висновку суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції  не приймає їх як докази, оскільки , по-перше, вони складені вже після відкриття виконавчого провадження, а по-друге, апелянт не довів, що  суду першої інстанції  вони не надавались в якості доказів з поважних причин, тому  судом першої інстанції  ці талони не досліджувались у якості доказової бази правомірності відкриття виконавчого провадження.
Як вбачається з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1  ст. 77 КАС України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2  ст. 77 КАС України  передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ч. ч. 1-3  ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Враховуючи викладене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права в частині задоволених позовних вимог.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що скасуванню не підлягають не тільки постанова про відкритті виконавчого провадження, так і похідні від неї постанови: про стягнення основної винагороди, визначення витрат виконавчого провадження, арешт майна боржника, розшук майна боржника, опис та арешт майна боржника, оскільки вони виносились вже після відкриття виконавчого провадження та в рамках виконання виконавчих дій.
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є  неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції з прийняттям нового  рішення про  відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись статтями  271,282 ,287,  310, 317, 322 ,329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
                                                   ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича - задовольнити.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року по справі № 200/2966/20-а - скасувати.
Прийняти  нове рішення.
У задоволені позовних вимог за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Голяченка Івана Павловича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання протиправними та скасування постанов - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту  проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції та продовжується на строк  дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України щодо запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19).
Повне судове рішення проголошено в судовому засіданні 22 червня 2020 року.

Судді                                                                                                    Т.Г.Арабей 
                                                                                                              І.В. Геращенко 
                                                                                                       Г. М. Міронова