ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3124/20 Справа № 205/5417/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2020 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого - Варенко О.П.,
суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»
на заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 жовтня 2019 року 
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И Л А:

       У червні 2019 року позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 24 грудня 2013 року між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 4 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
       Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між нею та банком договір. 
       Проте, відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконала, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 03 червня 2019 року склав 227 326,30 грн та складається із: заборгованості з кредитом - 3 896,27 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 218 533,03 грн, заборгованості за пенею та комісією - 4 897,00 грн. 
       До стягнення з відповідача на свою користь позивач заявляє заборгованість за договором у сумі 125 139,91 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 3 896,27 грн та заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 24 грудня 2013 року по 01 жовтня 2018 року у розмірі 121 243,64 грн.
       На підставі викладеного, просив стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість за договором та судові витрати.
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Вирішено питання про судові витрати.
Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи Банку не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. 
Зазначає про те, що позивачем надані належні та допустимі докази по справі, в наданому розрахунку заборгованості вказані суми відсотків та інших сум, відповідно до умов Кредитного договору. Відповідач своїм підписом в заяві підтвердила ознайомлення та згоду з Умовами та правилами надання банківських послуг.
Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим положеннями ст.360 ЦПК України, не скористалася.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 24.12.2013 року відповідачем складена та підписана анкета-заява про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку. 
Розмір кредитного ліміту в анкеті-заяві не зазначено, в той час як позивач у позовній заяві зазначає суму отриманого відповідачем кредиту в розмірі 4 000,00 грн.
Анкета-заява також не містить будь-яких даних, які б підтверджували отримання відповідачем кредитної картки з встановленим кредитним лімітом, її тип, строк її дії, а також процентну ставку за кредитом. 
Згідно інформації, викладеної у вказаній заяві, ОСОБА_1 підтвердила, що вона погоджується із тим, що ця анкета-заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.
       На підставі вказаних анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг та самих Умов і правил надання банківських послуг, позивач нарахував відповідачу заборгованість, яку просить стягнути з відповідача і яка станом на 03 червня 2019 року становить 125 139,91 грн та складається із: заборгованості за тілом кредиту - 3 896,27 грн та заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 24 грудня 2013 року по 01 жовтня 2018 року у розмірі 121 243,64 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. 
Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). 
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 1055 ЦК України).
Між тим, у анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутня інформація щодо визначення розміру кредитного ліміту, типу картки, строк її дії та розмір процентної ставки за кредитом. 
Матеріали справи не містять належних доказів погодження сторонами усіх істотних умов кредитного договору. Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку, що долучені до позову, відповідачем не підписані, відсутні докази ознайомлення її саме з таким Умовами та правилами надання банківських послуг.
Інших доказів, на підтвердження своїх вимог позивач до суду не надав.
Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» щодо помилковості висновків суду першої інстанції про те, що оскільки Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку не підписані відповідачем, то їх не можна вважати складовою частиною кредитного договору, не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав. 
Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, зокрема, заборгованість за кредитом та процентами за користування кредитними коштами та обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірах і порядку нарахування, зазначеному в документах, що додані банком до позовної заяви.
Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. 
Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що ним надані належні та допустимі докази по справі, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки в підписаній сторонами анкеті-заяві міститься розділ «Виявляю бажання оформити на своє ім`я», зі змісту якого вбачається, що позичальник зазначає свої пропозиції відносно умов надання банківських послуг, які в подальшому розглядаються банком для визначення істотних умов договору. Так, в даному розділі запропоновані послуги щодо отримання картки, а саме: картка «Універсальна», пенсійна карта, картка класу Gold, зарплатний пакет, ідентифікація за паспортом, послуга накопичення «Копилка», проте даний розділ не містить будь-яких відміток про обрання позичальником конкретної послуги. 
В графі анкети щодо встановлення кредитного ліміту на платіжну картку відсутня будь-яка інформація щодо визначення його розміру. 
Анкета-заява не містить інформації щодо базової процентної ставки за кредитом.
Звертаючись з позовними вимогами, банк у своїй заяві зазначив про отримання позичальником кредиту у розмірі 4 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, однак дані обставини не підтвердженні належними та допустимими доказами, оскільки розмір кредитного ліміту зазначено лише в тексті позовної заяви, тоді як в кредитному договорі, наданому банком, така інформація відсутня. 
Посилання позивача в апеляційній скарзі на розрахунок заборгованості за кредитним договором, у якому чітко визначені суми заборгованості за процентами, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки в анкеті-заяві відсутня інформація щодо кредитного ліміту, процентів, що позбавляє суд можливості визначити умови кредитного договору та відповідно перевірити правильність розрахунку заборгованості.
Також колегія суддів не може прийняти до уваги надану банком виписку з рахунку відповідача, оскільки в даній виписці відсутня особиста інформація позичальника, для встановлення особи позичальника, окрім ім`я та прізвища та не зазначено, що дана виписка надана відносно укладеного кредитного договору від 24.12.2013 року, наведені в ній, а також у довідці про видачу картки (а.с.72) та довідці про зміну умов кредитування (а.с.73), номера кредитних карток в анкеті-заяві не зазначено. Тому неможливо встановити, що вказані позивачем докази мають відношення до кредитного договору, укладеного сторонами шляхом підписання анкети-заяви 24.12.2013 року. 
Крім того, рух коштів на картковому рахунку не може бути належним підтвердженням обізнаності відповідача з конкретними Умовами та правилами надання банківських послуг у ПриватБанку, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами Банку, на які посилається позивач як на умови кредитного договору, факту згоди відповідача на них.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції, вирішуючи вимогу щодо стягнення процентів за користування кредитом, мав керуватися положеннями ст. 1048, 1054 ЦК України та стягнути з відповідача проценти, визначивши їх розмір на рівні облікової ставки НБУ, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки позивач не пред`являв вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами, з підстав та у розмірах, встановлених статтею 1048 ЦК України, а заява-анкета не містить розміру процентів за користування кредитом.
Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. 
Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).
Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - залишити без задоволення.
Заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 жовтня 2019 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України. 

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова