Ухвала
Іменем України
16 березня 2020 року
м. Київ
справа № 757/13700/15-ц
провадження № 61-3159ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М.,  
розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «ТОЛОКА» на ухвалу Київського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «ТОЛОКА», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Перевертуна Олександра Юрійовича про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння,
ВСТАНОВИВ :
В квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «ТОЛОКА» (далі - ТОВ «Видавничий дім «ТОЛОКА»), приватного  нотаріуса  Київського міського  нотаріального  округу  Перевертуна О. Ю., про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння. Зазначила, що 05 грудня 2008 року між нею та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу, на підставі якого   вона  набула   право власності  на  нежитлове  приміщення  за адресою:   АДРЕСА_1 . Комунальне підприємство «Київське бюро технічної інвентаризації» зареєструвало за нею право власності на зазначене  майно,  про  що  було  вчинено  реєстраційний  напис №8817-п від 02 березня 2009  року.   Під час  розслідування  кримінального   провадження  №12013000000000087 від 10 січня 2013 року їй стало відомо, що вона не є власником вищезгаданого нежитлового приміщення, на підставі договору купівлі-продажу від 25 квітня 2009 року вона начебто продала вказані нежитлові приміщення ОСОБА_2 . В подальшому ОСОБА_2 продала нежитлові приміщення ТОВ «Видавничий дім Толока». Посилаючись на те, що вона не підписувала договір купівлі-продажу від 25 квітня 2009 року, нежитлові приміщення вибули з її володіння поза її волею, ОСОБА_1 просила встановити нікчемність договору купівлі-продажу від 25 квітня 2009 року нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , скасувати державну реєстрацію права власності на вказане нежитлове приміщення за ТОВ «Видавничий дім «ТОЛОКА», визнати за нею право власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та витребувати вказані нежитлові приміщення із володіння ТОВ «Видавничий дім «ТОЛОКА».
Рішенням   Печерського  районного суду  м.  Києва  від  10  вересня  2019   року  позов ОСОБА_1 задоволено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ТОВ «ВД «ТОЛОКА» та представник ОСОБА_3, який не брав участі в розгляді справи в суді першої інстанції, подали апеляційні скарги.
10 січня 2020 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ТОВ «Видавничий дім «ТОЛОКА», 15 січня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 , справу призначено до розгляду.
22 січня 2020 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення її позову. Просила накласти арешт на об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення, загальною площею 115,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10045380000; заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо зазначеного нежитлового приміщення. В обґрунтування заяви позивачка посилалася на те, що на даний час відповідач ТОВ «Видавничий дім «ТОЛОКА» намагається зняти арешт, накладений в рамках кримінального провадження, та має намір розпорядитися спірними нежитловими приміщеннями. Невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист її прав, за захистом яких вона звернулася до суду.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Накладено арешт на об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення, загальною площею 115,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10045380000, яке зареєстроване за Товариством з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «ТОЛОКА».
В іншій частині вимог заяви ОСОБА_1 про забезпечення її позову відмовити.
Ухвалу про забезпечення позову допущено до негайного виконання в порядку, встановленому для виконання судових рішень.
Суд апеляційної інстанції, задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, виходив з того, що предметом спору в даній справі є нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке згідно позовної заяви незаконно вибули з володіння позивача. Вжиті апеляційним судом заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на таке житлове приміщення є співмірним із заявленими вимогами.
У березні 2020 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «ТОЛОКА». на ухвалу Київського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року.
У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.
В обґрунтування касаційної скарги заявник зазначає, що судом вжито заходи забезпечення позову за відсутності достатніх підстав, будь-яких належних та допустимих доказів. 
Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «ТОЛОКА». на ухвалу Київського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року необхідно відмовити з огляду на наступне.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
За змістом статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Згідно із пунктами 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.
Відповідно до статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, має пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного підтверджуючого обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення, загальною площею 115,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10045380000, яке зареєстроване за Товариством з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «ТОЛОКА» є співмірними із заявленими вимогами, а припущення ОСОБА_1 , що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки є обґрунтованими.
Наведені у касаційній скарзі доводи не заслуговують на увагу, оскільки метою застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення є виключення можливості переходу права власності на спірне майно до третіх осіб, забезпечення реального виконання можливого судового рішення.
Вказані в касаційній доводи заявника про наявність підстав касаційного оскарження вказаного судового рішення, тобто порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 21 серпня 2019 року у справі №761/39201/18; від 20 листопада 2019 року у справі №495/2794/19; від 05 лютого 2020 року у справі №490/3925/19 не заслуговують на увагу, з огляду на те, що оскаржувана ухвала суду апеляційного суду про забезпечення позову в даній справі є обґрунтована належним чином та постановлена із дотримання вимог норм чинного законодавства.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвал, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Керуючись частинами четвертою, п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю  «Видавничий дім «ТОЛОКА» на ухвалу Київського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «ТОЛОКА», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Перевертуна Олександра Юрійовича про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                                         Є. В. Петров
 
                                                                                                                                  С. Ю. Мартєв
 
                                                                                                                               В. М. Сімоненко