Єдиний унікальний номер 229/155/20 
Номер провадження 22-ц/804/2072/20        

П О С Т А Н О В А
Іменем  У К Р А Ї Н И

12 червня 2020 року Донецький апеляційний суд колегією в складі:

Суддів Никифоряка Л.П. (доповідач), Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в м. Бахмут цивільну справу без повідомлення учасників справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заробітної плати, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_2 на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 24 березня 2020 року (головуючий у суді 1 інстанції Лебеженко В.О.), – 

ВСТАНОВИВ:

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» - Товариства про стягнення заборгованої заробітної плати. В обґрунтування позову заявник посилалася на те, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем по 17 липня 2017 року, про що має відповідний запис у трудовій книжці та у вказаний період виконувала роботу згідно своїх посадових обов`язків і була звільнена з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. При звільненні відповідач не провів розрахунок, не сплатив заробітну платню за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 15 012,16грн та компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 3 182,92грн.
24 березня 2020 року представник позивача надіслав до суду додаткові пояснення та просив стягнути заборгованість з урахуванням виплаченого авансу в розмірі 12 889,17грн та компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 2 669,15грн
Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 24 березня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача суму компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 130,48грн та судовий збір на користь держави в розмірі 07,05грн.
В апеляційній скарзі представник позивача просив рішення скасувати та задовольнити позов в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що має місце невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки суд не перевірив аргументи заявника та не дав правової оцінки доказам у справі які є належними і допустимими та які не спростовані у жодний спосіб відповідачем.
Інша вимога апеляційної скарги заявником зводилась до порушення норм матеріального та процесуального права, так як рішення суду першої інстанції не відповідає завданню цивільного судочинства, суд не вирішив спір по суті та не сприяв всебічному і всесторонньому розгляду справи.

На час перегляду справи відзивів не надходило.
В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.
ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах із Товариством до 17 липня 2017 року та була звільнена у зв`язку із скороченням штату за пунктом 1 статті 40 КЗпП України /копія трудової книжки а.с.6-11, наказ про припинення трудового договору № 2921/ДН-ОС а.с.13/.
Відповідно до повідомлення ОСОБА_1 відмовилась від запропонованих посад 10 червня 2017 року /а.с.12/.
Товариство у період часу з березня 2017 року по 17 липня 2017 року продовжувало діяльність та працівник ОСОБА_1 працювала старшим касиром товарним (вантажним) монтером колії 3 розряду 5 дільниці з поточного утримання виробничого підрозділу «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», якій нарахована заробітна плата з березня 2017 року по липень 2017 року розмір якої склав: за березень 4 102,22грн (при 71 відпрацьованих годинах та 72 годинах простою); за квітень 1 739,81грн (при 88 годинах простою); за травень 756,01грн (при 40 годинах простою);  за червень 604,81грн (при 32 годинах простою); за липень 7 809,31грн, з яких оплата простою 421,45грн (при 24 годинах простою), вихідна допомога 6 195,00грн та компенсація за невикористану відпустку 1050,00грн /розрахунок заробітної плати за березень-липень 2017 року а.с.14-20/. 
Висновком торгово-промислової палати України визнано настання форс-мажорних обставин для відповідача, які настали з 20 березня 2017 року /а.с.60-65/. 
Наказом № 384-Н від 15 березня 2017 року на Товаристві встановлено початок простою з 16 березня 2017 року /а.с.72/.
Наказом № 645-НЗ-1 вилучено із складу регіональної філії «Донецька залізниця» 14510 штатних одиниць /а.с.73-74/.
Страхувальник Регіональна філія «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» надав в Пенсійний фонд України індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 які внесені до Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за березень 2017 року у сумі 4 102,22грн, відповідно до яких для нарахування пенсії брався 31 трудовий день /довідка ПФУ за формою ОК-5 а.с. 76-78/.
За змістом довідки Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 27 лютого 2020 року №474/2 та відомостей на виплату грошей за березень 2017 року наданих відповідачем, відсутня заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 та березні 2017 року розмір нарахованої заробітної плати старшого касира товарного (вантажного) виробничого підрозділу «Інформаційно-обчислювальний центр» склав 2122,99грн з яких до видачі 1688,17грн, які працівник отримала 24 липня 2017 року /а.с.57,58/.

Перевіривши  законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно частини 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. 

Відмовляючи в позові суд виходив із того, що позивач не довів обставин про те, що з боку працедавця, відповідача у справі, мало місце порушення вимог статті 116 КЗпП України та не підтверджено що Товариство не провело розрахунок з позивачем при звільненні. 
При цьому, суд взяв до уваги відзив Товариства в якому останнє заперечувало проти позову та посилалось на те, що безпосереднє місце роботи позивача знаходиться в зоні проведення воєнних дій на території тимчасово непідконтрольній Україні та саме ця обставина спричинила наслідки у вигляді відсутності у роботодавця відомостей щодо виходів, відпрацьованого часу та фактично виконуваної працівником роботи.

Суд першої інстанції помилково вважав що, обов`язок здійснювати облік робочого часу, нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік покладено не на працедавця, а на працівника, та саме працівник, а не Товариство повинно забезпечити неухильне виконання вимог трудового законодавства України.
Висновки суду про відсутність первинної документації, неможливість нарахування заробітної плати та інших виплат, не можуть бути підставою для відмови у позові, оскільки заробітна плата була нарахована, про що відповідач надав відповідні відомості та нарахування які не спростовані жодними належними та допустимими доказами, також про фактичне виконання роботи свідчать табелі обліку використання робочого часу.

Розрахунки заробітної плати ОСОБА_1 за оскаржуваний період є належними, допустимими та прийнятними доказами що оцінені судом першої інстанції з порушенням вимог чинного законодавства.
Товариство свої заперечення проти позовних вимог обґрунтовувало довідкою долученою від 27 лютого 2020 року № 474/2 про заробітну плату за березень 2017 року в розмірі 2122,99грн та фактичну кількість відпрацьованих годин (127) інформація в якій не узгоджується із відомостями які саме ж Товариство надало до Пенсійного фонду України, та які внесені до Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про нараховану Товариством заробітної плати працівнику ОСОБА_1 в сумі 4 102,22грн, також зазначено, що для нарахування пенсії ОСОБА_1 за березень 2017 року брався 31 трудовий день. 
Тобто докази надані Товариством містять суттєві протиріччя які не спростовано в ході судового розгляду. Разом з тим, сума заробітку зазначена в розрахунку заробітної плати наданому працівником ОСОБА_1 за березень 2017 року (4 102,22грн) узгоджується із інформацією наведеною в довідці ПФУ за формою ОК-5.
Наведені обставини дають підстави для висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній паті (в тому числі за період простою) в розмірі який підтверджений наданими розрахунками заробітної плати, які узгоджуються із відомостями з Пенсійного фонду України та іншими доказами у сукупності.

Суд першої інстанції не відреагував на аргументи позивача стосовно достовірності та надійності документальних доказів, які були вирішальними для результатів розгляду справи.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає, що позивач підтвердив наявність заборгованості у відповідача з виплати заробітної плати за період з березня по липень 2017 року у розмірі: за березень 1 979,23грн (з урахуванням авансу отриманого позивачем); за квітень 1 739,81грн; за травень 756,01грн;  за червень 604,81грн; за липень 7 809,31грн, з яких оплата простою 421,45грн, вихідна допомога 6 195,00грн та компенсація за невикористану відпустку 1050,00грн.

У той же час, відповідно до частини 1 статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до статті 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» /надалі Закон/ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) /стаття 1 Закону/.
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) /стаття 2 Закону/.
Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) /стаття 3 Закону/.
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць /стаття 4 Закону/.
Відповідно до Закону Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159 затвердив «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» - Порядок.
Відповідно до пункту 2.2 рішення Конституційного Суду від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом /пункт 4 Порядку/.
Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць /пункт 5 Порядку/.
За змістом наведених норм права компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Оскільки на теперішній час вищезазначена заборгованість позивачу не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж на один місяць, апеляційний суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати є обґрунтованими.

Відповідно до статті 3 Закону сума компенсації обчислюється виходячи з суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів).

Сума компенсації обчислена позивачем з урахуванням встановлених норм також підлягає задоволенню, оскільки не була виплачена відповідачем та загальна сума з березня по липень складає 2 669,15грн. 

Зазначена сума компенсації втрати частини грошових доходів підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до статті 14.1.180, статті 18, статті 162.1.3, статті 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач.

У той же час, позовні вимоги ОСОБА_1 частково задоволені та стягнуто компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати у сумі 130,48грн, а отже апеляційна скарга в цій частині підлягає частковому задоволенню в розмірі 2 538,67грн. 

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції не виконав вимоги закону про законність рішення суду та саме невідповідність висновків суду обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України частково задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції та частково задовольнити позов, стягнувши з Товариства на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі  з березня 2017 року по липень 2017 року, компенсацію за невикористану відпустку та одноразову  грошову допомогу  при звільненні в сумі 12 889,17грн, а також компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 2 538,67грн. 

Статтею 382 ЦПК України передбачено, що в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача у дохід держави належить стягнути судовий збір в сумі 840,80грн та за подачу апеляційної скарги 1 261,20грн, що разом складає 2 102грн. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 24 березня 2020 року скасувати в частині відмови в задоволено вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заробітної плати з березня 2017 року по липень 2017 року та змінити в частині вимог про компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі задовольнити.
Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі  з березня 2017 року по липень 2017 року в сумі 12 889(дванадцять тисяч вісімсот вісімдесят дев`ять) гривень 17 копійок (з цих сум податки та інші обов`язкові платежі вже утримані).
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 2 669(дві тисячі шістсот шістдесят дев`ять) гривні 15 копійок.
Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 12 червня 2020 року. 

Судді: