ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

18 травня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/2174/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Бишевської Н.А. (доповідач),
                               суддів:  Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2019 року
у справі №340/2174/19
за позовом ОСОБА_1 
до Фортечного відділу Державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області
про визнання протиправною та скасування постанови,- 

ВСТАНОВИВ:

30.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Фортечного відділу Державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 19.08.2019 року ВП №  45074589
В обґрунтування позову позивач зазначив, що оскаржена постанова про накладення штрафу прийнята державним виконавцем усупереч вимогам статті 58 Конституції України, оскільки сума заборгованості зі сплати аліментів виникла до набрання чинності частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», яка встановлює відповідальність за наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги фактично обґрунтовані доводами позову. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та із матеріалів справи слідує, що постановою державного виконавця від 29.07.2011 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № п 2-11670/10 виданого 06.12.2010 Кіровським районним судом м.  Кіровограда про стягнення з ОСОБА_1 аліментів.
13.09.2018 року відповідачем у рамках вказаного виконавчого провадження прийнято постанову про накладення на позивача штрафу у розмірі 26356,10 грн. Підставою для прийняття такого рішення слугував факт наявності заборгованості зі сплати аліментів.
У подальшому, відповідно до рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда у справі №404/2486/18 зменшено розмір аліментів, які стягуються згідно із рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01.12.2010 року та присуджено стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист №2-11670/10, виданий Кіровським районним судом м. Кіровограда від 06.12.2010 року - відкликано. У задоволенні вимог про зміну розміру та способу стягнення аліментів на тверду грошову суму відмовлено.
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів сукупний розмір заборгованості позивача станом на 01.08.2019 року складає 57006,72 грн.
19.08.2019 року відповідно до вказаного розрахунку, керуючись пунктом 8 розділу ХVI Інструкції з організації примусового виконання рішень та частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» старшим державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Лінецькою Людмилою Сергіївною при примусовому виконанні виконавчого листа № п 2-11670/10 виданого 06.12.2010 року Кіровським районним судом міста Кіровоград, накладено на позивача штраф у розмірі 28 503,36 грн. При цьому, попередня постанова про накладення штрафу була скасована.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача на день прийняття оскаржуваної постанови існувала заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини, що перевищувала сукупний розмір відповідних платежів за три роки, а тому штраф у розмірі 50% від суми заборгованості накладений державним виконавцем у спосіб, передбачений законодавством України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та з цього приводу зазначає.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону №  1404-VIII виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого  Сімейним кодексом України.
Згідно з ч.  2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч. 3 ст. 195 Сімейного кодексу України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Згідно з ч. 8  ст. 71 Закону №1404-VIII, спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Пунктами 9, 10 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2832/5, далі  Інструкція № 512/5), зареєстрованого Міністерством юстиції України 02.04.2012 року № 489/20802, визначено, що виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого  законом  строку їх стягнення за умови, що суму аліментів стягнено в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.
У разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом.
Тобто, при відсутності спору про встановлення розміру заборгованості зі сплати аліментів, заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень  Закону №1404-VIII, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.
За змістом  ст. 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим  Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього  Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього  Закону  підлягають примусовому виконанню.
Згідно з п. 1 ч. 1  ст. 3 Закону №1404-VIII, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених  законом  випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом  або міжнародним договором України.
Положеннями ч. 1  ст. 13 Закону №1404-VIII  передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим  Законом  та іншими нормативно-правовими актами.
При цьому, приписами ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом  заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
28.08.2018 набрав чинності  Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 року №2475-VIII (далі - Закон № 2475-VIII).
Відповідно до  Закону №2475-VIII  частина 4  ст.11 Закону №1404-VIII викладена в такій редакції - «Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою  статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання».
Крім того, Законом №2475-VIII  стаття 71 Закону №1404-VIII доповнена частиною 14 наступного змісту: «За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.
Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим  Законом, і перераховуються стягувачу.
Пунктом 8 розділу XVI Інструкції № 512/5, визначено, що виконавець накладає на боржника штраф у розмірі та у випадках, визначених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону №1404-VIII. Постанова про накладення штрафу оформлюється відповідно до вимог пункту 7 розділу I цієї Інструкції та містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, та суму штрафу.
За загальним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1  статті 58 Конституції України, згідно якої, дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон  або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі 1-7/99).
Отже, з 28.08.2018 Законом №1404-VIII установлено, що строк обчислення державним виконавцем заборгованості зі сплати аліментів (заборгованість за три роки) використовується саме для застосування заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону №1404-VIII, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
Наведене дає підстави дійти висновку про те, що з 28.08.2018 державний виконавець наділений повноваженнями щодо прийняття рішень про накладення на боржника штрафу у виконавчому провадженні при примусовому виконанні судового рішення про стягнення аліментів за встановленням, станом на 28.08.2018р. (та у подальшому на день прийняття рішення про накладення штрафу) у боржника заборгованості зі сплати аліментів та у разі, якщо така заборгованість не є спірною (не оскаржена у судовому порядку).
У межах спірних правовідносин, станом на момент прийняття відповідачем оскарженої постанови за позивачем обліковувалась заборгованість зі сплати аліментів. Цей факт позивач не заперечує, проте вказує на розбіжності, що містяться у розрахунках сум заборгованості зі сплати алементів за відповідні періоди, що у свою чергу впливає на розмір штрафу.
Між тим, такі доводи позивача суд вважає необґрунтованими, враховуючи, що доказів оскарження позивачем розрахунку суми заборгованості зі сплати аліментів у судовому порядку, суду надано не було, до апеляційної скарги не долучено.
Крім того, колегія суддів акцентує увагу, що на час прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови, пункти 3, 12 статті 27 Закону № 2475-VIII у встановленому порядку не визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). 
Слід також зазначити, що неможливість застосування ч. 14 ст. 71 Закону № 1404-VIII до заборгованості, яка виникла до 28.08.2018, мала б наслідком нівелювання змін до законодавства щодо посилення захисту прав дитини, що спростовує доводи позивача у цій частині.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що накладаючи на позивача штраф за оскарженою постановою у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, відповідач діяв у спосіб, передбачений законодавством України.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не вбачається.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2019 року у справі №340/2174/19– залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 5  ст. 328 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко