КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/2507/2020                              
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            13 березня 2020 року                                                           м. Київ
                                                                                                           Справа № 759/10536/19
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                            Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Немировської О.В.,  Чобіток А.О.,  
 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс»,  яка подана представником Ключник Анастасією Вадимівною, на рішення Дарницького районного суду міста Києва  від 17 жовтня 2019 року, ухвалене у складі судді Заставенко М.О.,  
у справі за позовом  ОСОБА_1 до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс», Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві про стягнення безпідставно перерахованих коштів,
 
встановив:
 
У червні 2019 року позивач  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс», Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві про стягнення безпідставно перерахованих коштів.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що  23.02.2012 року Святошинським районним судом м. Києва по справі № 759/819/13-ц видано судовий наказ, за яким з нього  на користь Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» стягнуто  заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 6460 грн. 23 коп. та судовий збір в розмірі 107,30 грн. 21 червня 2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління  юстиції  у м. Києві відкрито виконавче провадження з виконання  вказаного судового наказу. 
 Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2013 року скасовано судовий наказ Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2012 року. 03 жовтня 2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління  юстиції  у м. Києві винесено постанову про   закінчення  виконавчого провадження з примусового виконання   судового  наказу.
Вказує, що маючи намір відчужити майно,  у 2018 року позивач  дізнався  про те, що   майно  знаходиться  під арештом. 13 квітня 2018 року позивач оплатив 7524 грн. 28 коп. за виконавчим провадженням №33138610 за вказівкою державного виконавця. В подальшому було з`ясовано, що виконавче провадження №33138610 було завершено до моменту оплати.
Оскільки вказані кошти є надміру сплаченими, то посилаючись на ст. 625, 1212 ЦК  України  позивач просив  стягнути з  Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс»  на його  користь  кошти в розмірі 6567 грн. 53 коп. та 3% річних у розмірі 197,02 грн.   З Державного бюджету України просив стягнути на його користь  кошти в розмірі 956,75 грн. та 3% річних в розмірі 28,70 грн. Також просив  відшкодувати  судові  витрати по справі.
 
Рішенням  Дарницького районного суду м. Києва від 17 жовтня 2019 року  позов задоволено.
Стягнуто з Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 6567 грн. 53 коп. та 3% річних у розмірі 197,02 грн.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 956,75 грн. та 3% річних в розмірі 28,70 грн.
Стягнуто з Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384,20 грн.
Стягнуто зі Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві на користь ОСОБА_1   судовий збір у розмірі 384,20 грн.
 
Не погоджуючись з рішенням суду, 16 листопада 2019 року Головний державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що скаржник оскаржував рішення в частині задоволення позовних вимог  про стягнення  з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1   коштів в розмірі 956,75 грн. та 3% річних в розмірі 28,70 грн., та з Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві  -  судового збору  у розмірі 384,20 грн.
Постановою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2019 року апеляційну  скаргу Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві -  задоволено частково.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 жовтня 2019 року в частині стягнення  з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1   коштів в розмірі 956,75 грн. та 3% річних в розмірі 28,70 грн., а з Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві  -  судового збору  у розмірі 384,20 грн. - скасовано та ухвалено в цій частині  нове судове рішення про  відмову  в задоволенні  вказаних  вимог.
Стягнуто з   ОСОБА_1 на користь Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві  витрати по  сплаті судового  збору  за подання апеляційної скарги в сумі 146 грн. 61 коп.
 
Не погоджуючись з рішенням суду, 11 грудня 2019 року представник відповідача КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс»  - Ключник А.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи. 
Вказує, що рішенням Дніпровського районного суду від 12.12.2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 05.03.2019 року, частково задоволено позов КП «Житло-Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Житло-Сервіс» заборгованість по сплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території в загальній сумі 8467 грн. 09 коп. за період з 01.10.2015 року по 01.08.2018 року. Тобто, вказаним рішенням встановлена преюдиція, що станом на 13.04.2018 року у позивача був борг у сумі 7582 грн. 30 коп. 
З метою виконання вказаного рішення Дніпровським районним судом м.Києва 22.03.2019 року видано два виконавчі листи, які відповідачем не були пред`явлені до виконання, у зв`язку із надходженням 18.05.2018 року на особистий рахунок позивача коштів в рахунок погашення боргу у сумі 6567 грн.
Таким чином, оскільки сума коштів у розмірі 6567 грн. перерахована 18.05.2018 року на особовий рахунок позивача у рахунок погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги, що стягнута на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12.12.2018 року, то стягнення з КП «Житло-Сервіс» вказаних коштів, як набутих без достатньої правової підстави, є незаконним.
 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу КП «Житло-Сервіс» залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін. Вважає рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 жовтня 2019 року прийнятими з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що після розгляду його апеляційної скарги ним було добровільно сплачено повний розмір заборгованості за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.12.2018 року у справі №755/15097/18 платіжним дорученням від 18.03.2019 року №10046173 та подано до Дніпровського районного суду м. Києва та КП «Житло-сервіс» заяву про добровільне виконання рішення. 
Стверджує, що сума 7524 грн. 28 коп., яка була сплачена ним за попередні борги 2013 року (скасовані рішенням суду) 13.04.2018 року не могла бути зарахована рішенням Дніпровського районного суду Києва від 12.12.2018 року у справі №755/15097/18, оскільки позивач сплачував вищевказану суму за виконавче провадження №33138610, а не за борги, які ним не визнаються.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V (перегляд судових рішень) ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, справу розглянуто апеляційним судом відповідно до  ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Ухвалюючи рішення в частині позовних вимог до КП «Житло-Сервіс», суд першої інстанції виходив з того, що на момент сплати коштів судовий наказ про стягнення зі ОСОБА_1   заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 6460,23 грн. та судовий збір 107,30 грн. було скасовано, виконавче провадження № 33138610 закінчено, а тому кошти внесені позивачем на рахунок Святошинського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві в сумі 7524,28 грн. підлягають поверненню. 
Суд першої інстанції посилаючись на ст. 1212 ЦПК України вказує, що оскільки саме з листа КП «Житло-Сервіс» від 20.02.2019 року № 110/810-с-147вбачається, що кошти у розмірі 6567 грн. були перераховані Святошинським РВ ДВС на користь КП «Житло-Сервіс», а тому вказану суму необхідно стягнути саме з вказаного комунального підприємства. 
Отже, грошові кошти, які були сплачені позивачем, та після відповідного письмового звернення, яке надійшло до виконавчої служби 04.07.2018 року, відповідач не повернув позивачу, є невиконанням зобов`язань щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, у зв`язку з чим, застосовується ч. 2 ст. 625 ЦК України, в частині нарахування індексу інфляції та трьох відсотків річних. Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних від суми безпідставно одержаних та неповернутих коштів.
 
Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, висновки суду щодо наявності правових підстав для стягнення з КП «Житло-сервіс» на користь позивача безпідставно одержаних коштів у сумі 6567 грн. 53 коп.  та 3% річних у розмірі 197 грн. 02 коп. відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.   
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч.2 ст. 1212 ЦК України).
Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (ч. 1 ст. 1213 ЦК України).
Як вбачається  з матеріалів справи та встановлено  судом  першої інстанції, Святошинським районним судом м. Києва 23 лютого 2012  року  видано  судовий наказ про  стягнення зі ОСОБА_1    на користь Комунального підприємства з експлуатації і  ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» заборгованості за житлово-комунальні послуги за період 01.11.2009 року по 01.01.2012 року у розмірі 6460 грн. 23 коп., судового збору  у розмірі 107,30 грн., а всього - 6567 грн. 53 коп.
Постановою головного державного виконавця відділу  державної виконавчої служби  Святошинського районного  управління юстиції у м. Києві Стеценко Н.В.  від 21 червня 2012 року було відкрито виконавче провадження (а.с.12).
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2013 року за заявою ОСОБА_1   судовий  наказ Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2012 року  було скасовано (а.с. 11).
03 жовтня 2013 року державним виконавцем органу державної виконавчої служби Святошинського районного  управління юстиції у м. Києві Кириленко А.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 33138610 у зв`язку зі скасуванням судового наказу (а.с. 13).
13 квітня 2018 року ОСОБА_1 здійснив оплату заборгованості  у №  ВП 33138610 у сумі 6567,53 грн., виконавчого збору 656,75 грн. та витрат ВП 300,00 грн., а всього 7524 грн. 28 коп., що підтверджується копією квитанції АТ «УкрСиббанк» (а.с. 15).
Постановою державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Дербіною Л.В. від 07 травня 2018 року скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 10.10.2013 року, що видав державний виконавець Кириленко А.В. (а.с. 19). 
Крім того, 07 травня 2018 року державним виконавцем винесено постанови про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 656, 75 грн. (а.с. 18) та витрат на проведення виконавчих дій у сумі 300 грн. (а.с. 20).    
23 травня 2018 року державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Дербіною Л.В. винесено постанову про закінчення провадження з примусового виконання судового наказу № 2н/2608/296, виданий 23.04.2012 року Святошинським районним судом м. Києва (а.с. 17). 
 
04 липня 2018 року ОСОБА_1 подав заяву про повернення помилково сплачених коштів у сумі 7524 грн. 28 коп. на  його банківські реквізити.
Постановою в.о. начальника Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 17.10.2018 року скасовано постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 23.08.2018 року про стягнення виконавчого збору від 07.05.2018 року та про стягнення витрат виконавчого провадження від 07.05.2018 року. (а.с. 22). 
26 вересня 2018 року ОСОБА_1 звертався до відділу ДВС з заявою про винесення подання про повернення надміру сплаченої суми 7524, 28 грн. на  банківський рахунок, реквізити якого  додаються (а.с.23).
08 лютого 2019 року ОСОБА_1 звертався до КП «Житло-сервіс» з заявою про повернення помилково (надмірно) сплачених коштів на суму 6567 53 грн. на банківський рахунок (а.с. 28).
Листом № 110/810-с-147 від 20.02.2019 року КП «Житло-сервіс» було повідомлено ОСОБА_2 про те, що борг стягнутий ВДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві зі ОСОБА_1 в розмірі 6567 грн. на користь КП «Житло-сервіс» був перерахований 18 травня 2018 року на КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр» о/р НОМЕР_1 в рахунок погашення заборгованості за ЖКД (а.с.29).   
Крім того, 07 березня 2019 року ОСОБА_1 звертався до КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр» з заявою про повернення помилково (надмірно) сплачених коштів на суму 6567 53 грн. на банківський рахунок (а.с. 30), на яку отримав відповідь про неможливість повернення таких коштів та з пропозицією звернутись до банківської установи  (а.с. 31). 
 
 Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що кошти в розмірі 6567 грн. 53 коп. були сплачені ОСОБА_1 13 квітня 2018 року на користь КП «Житло-сервіс» без достатньої правової підстави, оскільки судовий наказ, яким зазначена сума заборгованості була стягнута зі ОСОБА_1 на користь КП «Житло-Сервіс», було скасовано ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2013 року і  виконавче провадження № 33138610 по виконанню зазначеного судового наказу було закінчено 03 жовтня 2013 року. За викладених обставин зазначені кошти підлягають поверненню позивачу. 
Отже, враховуючи положення ст.ст. 625, 1212 ЦК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача КП «Житло-сервіс» на користь позивача безпідставно одержаних коштів у сумі 6567 грн. 53 коп. та 3% річних у розмірі 197 грн. 02 коп., оскільки такі кошти, після відповідного письмового звернення позивача, йому не повернуті, зобов`язання щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів відповідачем  КП «Житло-сервіс» не виконано. 
 
Доводи апеляційної скарги про те, що сума коштів, що надійшла від відділу ДВС, перерахована 18.05.2018 року на особовий рахунок позивача у рахунок погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги, що стягнута на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року, колегія суддів відхиляє, враховуючи наступне. 
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дніпровського районного суду від 12 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 05 березня 2019 року, частково задоволено позов КП «Житло-Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. 
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь КП «Житло-Сервіс» заборгованість по сплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території в загальній сумі 8467 грн. 09 коп. за період з 01.10.2015 року по 01.08.2018 року. 
На виконання вказаного рішення Дніпровським районним судом м.Києва 22.03.2019 року видано два виконавчі листи. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилається на те,  що після розгляду його апеляційної скарги ним було добровільно сплачено заборгованість за рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 12.12.2018 року у справі №755/15097/18 на суму 9920 грн. 74 коп.
На підтвердження вказаних обставин позивачем надано копію заяви про добровільне виконання рішення, зареєстровану в Дніпровському районному суді м. Києва 20.03.2019 року та копію платіжного доручення від 18.03.2019 року №10046173 на загальну суму 9920 грн. 74 коп. ( заборгованість 8467 грн. 09 коп. + витрати по сплаті судового збору 1453 грн. 65 коп.).
 
Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки позивач сплачував суму в розмірі 6567, 53 грн. за виконавчим провадженням №33138610, відкритим на підставі судового наказу  23 лютого 2012  року, який на час здійснення оплати був скасований ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2013 року, а виконавче провадження закрито 03 жовтня 2013 року.
Посилання відповідача про зарахування сплаченої 13 квітня 2018 року суми в розмірі 6567, 53 грн. в рахунок погашення заборгованості за рішенням суду від 12 грудня 2018 року, колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки на час здійснення оплати такого рішення суду не існувало. Крім того, після набуття законної сили зазначеним рішенням воно було добровільно виконане ОСОБА_1 18 березня 2019 року. 
 
Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог до КП «Житло-Сервіс» є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду. Фактично, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, які їх обґрунтовано спростував.
Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.
Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих сторонами письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення  постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду в частині вирішення позовних вимог до КП «Житло-Сервіс» залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс»,  яка подана представником Ключник Анастасією Вадимівною, - залишити без задоволення.  
Рішення Дарницького районного суду міста Києва  від 17 жовтня 2019 року в частині стягнення з Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» на користь ОСОБА_1 коштів у розмірі 6567 грн. 53 коп.,  3% річних у розмірі 197,02 грн., та судового збору у сумі 384 грн. 20 коп. -  залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

  Суддя  - доповідач:                                                                     Ящук Т.І. 
 
                        Судді:                                                                      Немировська О.В.
                                                                                                         
                                                                                                        Чобіток А.О.