ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4404/20 Справа № 206/115/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Румянцев О. П. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2020 року                 колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

                       головуючого - судді Демченко Е.Л.
                       суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О. 

розглянувши у спрощеному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 22 січня 2020 року по справі за  заявою ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого листа по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Відділ державної виконавчої служби Самарського району Дніпропетровського міського управління юстиції, про стягнення заборгованості по аліментам та пені за прострочення сплати аліментів, -

в с т а н о в и л а:

       У січні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - ВДВС Самарського району Дніпропетровського міського управління юстиції, про стягнення заборгованості по аліментам та пені за прострочення сплати аліментів.
       Вказувала, що рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 17 березня 2009 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментам та пені за прострочення сплати аліментів стягнуто з ОСОБА_1 на її користь заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 5 349 грн.21 коп. та пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 5 000 грн.
       Зазначала, що на виконання рішення суду їй видано виконавчий лист, який нею поданий в Самарський ВДВС м.Дніпра ГТУЮ в Дніпропетровській області. У зв`язку з тим, що на виконання рішення суду вона не отримала коштів, у липні 2019 року вона звернулася з заявою на ім`я начальника Самарського ВДВС м.Дніпра ГТУЮ в Дніпропетровській області з вимогою надати їй письмову відповідь щодо виконання рішення суду. Відповідь на її звернення їй надана не була, тому вона у жовтні 2019 року звернулася особисто у Самарський ВДВС м.Дніпра і їй державним виконавцем Проник Є.О. надано копію постанови від 30 травня 2018 року про повернення їй виконавчого документу. 
       Вказувала також на те, що в постанові вказано, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до виконання у строк до 29 травня 2019 року. Але відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» строк пред`явлення виконавчого документу для примусового виконання складає 3 роки. Копія супровідного листа про направлення їй виконавчого листа надана не була. Вказані обставини свідчать про те, що виконавчий лист, який був виданий Самарський районним судом по справі №2-511, втрачений. 
       Посилаючись на зазначені обставини, заявник просила видати їй дублікат виконавчого листа по цивільній справі №2-511 за її позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та пені за прострочення сплати аліментів. 
       Ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 22 січня 2020 року видано ОСОБА_2 дублікат виконавчого листа у цивільній справі №2-511 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментам та пені за прострочення сплати аліментів, згідно рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 17 березня 2009 року.
       Задовольняючи заяву ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи позицію заявника та дослідивши матеріали справи, заява підлягає задоволенню. 
       Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 22 січня 2020 року скасувати та винести нове рішення про відмову у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що заявник не надала належних та допустимих доказів втрати виконавчого листа, за відсутності об`єктивних даних про втрату оригіналу виконавчого листа, немає підстав для видачі його дубліката. 
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, станом на момент повернення стягувачу виконавчого листа) передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. 
       З матеріалів справи (а.с.5) вбачається, що виконавчий лист повернуто стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", за таких обставин належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом з направленням його оригіналу є виключно квитанція про відправлення та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
       Такі ж правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 2515/739/2012 (провадження №61-2884св18), від 12 березня 2018 року у справі №583/1828/17-ц (провадження №61-894св17), від 21 березня 2018 року №6-676/10 (провадження №61-5166св18), від 24 квітня 2018 року №161/1441/14-ц (провадження №61-835св18), від 15 серпня 2018 року №2-1976/10 (провадження №61-22036св18). 
       Зважаючи на те, що заявниця посилалася на той факт, що не отримувала виконавчий документ та постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, встановивши, що матеріали справи не містять відповідних поштових повідомлень, судом першої інстанції обґрунтовано задоволено вимогу заяви про видачу дубліката виконавчого листа та враховано, що за таких умов на стягувача не може бути покладено негативні наслідки невиконання суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків. 
       Вищенаведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що немає підстав вважати виконавчий лист провадження втраченим.
       Щодо строку пред`явлення виконавчого листа до виконання колегія суддів зазначає наступне.
       Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент видачі виконавчого листа №2-511, виданого 17 березня 2009 року Самарським районним судом м.Дніпропетровська), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) виконавчі листи та інші судові документи - протягом трьох років; 3) посвідчення комісій по трудових спорах - протягом трьох місяців; 4) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 5) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не встановлено законом. 
       Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі №3-рп/2001).
       05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року.
       Згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
       Тлумачення пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII від 02 червня 2016 року. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм закону № 1404-VIII від 02 червня 2016 року до виконавчих документів, пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.
       Аналогічний по суті висновок зроблений і в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 березня 2018 року у справі №905/6977/13 та від 02 травня 2018 року у справі №5016/149/2011(17/6) та у постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі №553/1951/14-ц.
Зважаючи на те, що станом на 05 жовтня 2016 року (набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року) строк пред`явлення до виконання виконавчого листа у даній справі не сплинув, підлягає застосуванню Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року.
       З матеріалів справи вбачається (а.с.5), що при поверненні виконавчого листа 30 травня 2018 року, державним виконавцем встановлено строк повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання до 29 травня 2019 року.
       Звертаючись з заявою, заявниця зазначала, що вважає, що вірним є трирічний строк повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання, втім в постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 30 травня 2018 року вказано річний строк повторного пред`явлення до виконання. 
       Частиною 1 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02 червня 2016 року передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. 
       Виходячи з вищезазначеного, строк повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання у даній справі спливає 29 травня 2021 року, не через рік, а через три роки після здійснення виконавчої дії - повернення виконавчого листа стягувачу.
       За змістом пункту 17.4 «Перехідні положення» розділу ХІІІ ЦПК України у разі втрати виконавчого документа, суд який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач, або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
       Таким чином, стягувач звернулася до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа 10 січня 2020 року - до закінчення строку встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
       За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення заяви ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого листа, тому, враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу залишити без змін.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, - 

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

       Ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 22 січня 2020 року залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 06 травня 2020 року.

               Головуючий:                                                Демченко Е.Л.

               Судді:                                                        Куценко Т.Р.

                                                                               Макаров М.О.