ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2020 року	Львів	Справа № 300/1928/19 пров. № А/857/1552/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді                                         Большакової О.О.,
суддів                                                             Мікули О.І., Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій за апеляційною скаргою Головного управління ДПС України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року (суддя першої інстанції Григорук О.Б., м. Івано-Франківськ),

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з з позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій щодо анулювання реєстрації як платника єдиного податку та зобов`язання відновити статус фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , як платника єдиного податку з 30.09.2018. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправними дії щодо анулювання реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку третьої групи. Зобов`язано Головне управління ДПС в Івано-Франківській області відновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку третьої групи з 30.09.2018.
Із таким судовим рішенням не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення та прийняти нове - про відмову у задоволенні позову. Обґрунтовуючи незгоду, зазначив, що відповідач діяв виключно в межах своїх повноважень та у спосіб передбачений нормами діючого законодавства, оскільки у позивача станом на 01.04.2018 наявний податковий борг в сумі 1350,50 грн., а на 01.09.2018 - 1406,50 грн. Також зазначає, що нормами Податкового кодексу України не передбачено встановленої форми рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, а контролюючим органом було надіслано позивачу лист про те, що у зв`язку із наявністю податкового боргу протягом двох послідовних кварталів, йому буде анульовано реєстрацію платника єдиного податку.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 , з 24.11.2017 зареєстрований як фізична особа-підприємець. Цією ж датою позивач зареєстрований як платник єдиного податку третьої групи. За інформацією, що міститься в реєстрі позивач виключений з реєстру платників єдиного податку 30.09.2018 (а.с. 10).
Згідно листа Головного управління ДФС в Івано-Франківській області №1599/10709-19-565-13-24 від 21.03.2019 представника позивача повідомлено, що станом на 01.04.2018 у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 обліковувався податковий борг в сумі 1350,50 грн, а станом на 01.09.2018 сума боргу складала 1406,50 грн. Оскільки у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 наявний податковий борг обліковувався на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, відповідно 30.09.2018 позивачу анульовано реєстрацію платника єдиного податку.
Не погоджуючись із такими висновками та вважаючи, що у відповідача відсутні підстави для анулювання реєстрації платника єдиного податку позивач звернувся до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо анулювання реєстрації фізичної особи-підприємця як платника єдиного податку третьої групи є протиправними.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з урахуванням наступного.
Порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку визначений статтею 299 Податкового кодексу України, відповідно до пункту 299.1 якої реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.
За положеннями підпункту 3 пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України, реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.
Відповідно до пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України, у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої-третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої-третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.
Як встановлено судом першої інстанції, рішення прийнято на підставі того, що позивач має податковий борг на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що підтверджується інтегрованою карткою платника податку, при цьому контролюючим органом до винесення оскаржуваного рішення всупереч вимогам пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України жодна перевірка не проводилася, акту про порушення вимог чинного законодавства, на підставі якого прийнято рішення про виключення з реєстру платника єдиного податку станом на 30 вересня 2018 року, не складалося.
Судом першої інстанції встановлено факт помилкової сплати позивачем коштів на інший казначейський рахунок, про що позивач повідомляв контролюючий орган листом від 17 серпня 2018 року (а.с. 11).
Зазначена обставина не оспорюється відповідачем, та ним не доведено протилежне.
Суд вважає, що помилкова сплата коштів на інший казначейський рахунок не може бути розцінена, як невиконання платником єдиного податку свого обов`язку з огляду на положення Бюджетного кодексу України, Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 5 квітня 2001 року № 2346-III та враховуючи позицію Верховного Суду України , викладену в постанові від 16 червня 2015 року у справі № 21-377а15.
При виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України (частина перша статті 43 Бюджетного кодексу України).
Згідно із частиною п`ятою статті 45 Бюджетного кодексу України, податки і збори (обов`язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.
Крім цього, пунктом 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 5 квітня 2001 року № 2346-III визначено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника. Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.
Відповідно до пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
У даному випадку, на підставі встановлених обставин справи, невірне зазначення платником призначення платежу не призвело до ненадходження відповідної суми податку до бюджету у визначений законом строк.
Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що в межах спірних правовідносин позивачем своєчасно сплачене податкове зобов`язання, яке зараховано до Державного бюджету України. Відтак, позивач, як платник податків вчинив дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до Державного бюджету. Помилкове визначення під час сплати суми податкового зобов`язання казначейського рахунку не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов`язання у визначений Податковим кодексом України строк, а відтак i для висновку про наявність підстав для виключення позивача з реєстру платника єдиного податку
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 19 листопада 2019 року у справі №200/5738/19-а, від 12 листопада 2019 року у справі №820/2074/17, від 14 травня 2019 року у справі №813/1373/16 та від 24 січня 2019 року у справі №813/1346/18.
З огляду на викладене вище, суд першої інстанції вжив заходів до всебічного і повного дослідження обставин справи і прийняв законне і обґрунтоване рішення про визнання протиправними дій щодо анулювання реєстрації та зобов`язання відповідача відновити реєстрацію фізичної особи-підприємця як платника єдиного податку третьої групи.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.
Відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	О. О. Большакова 	
судді	 	О. І. Мікула 	
 	 	Д. М. Старунський