Постанова                              
Іменем України                 
 
15 квітня 2019 року
м. Київ
 
справа № 607/16852/15-ц
провадження № 61-21179св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Обслуговуючий кооператив «ЖитлоБуд-Люкс»,
третя особа -  ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Житлобуд-Люкс», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання права власності на нерухоме майно,
 
за касаційною скаргою адвоката Вароди Павла Борисовича як представника ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2016 року у складі судді Сташків Н. М. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року у складі колегії суддів:  Шевчук Г. М., Міщія О. Я., Бершадської Г. В.,
 
                                                            ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
 
В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що 04 січня 2007 року між приватним підприємством «Приватбуд-А» (далі - ПП «Приватбуд-А») та                ОСОБА_3 укладено договір про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва № 2, за умовами якого ПП «Приватбуд-А» взяло на себе зобов`язання за рахунок коштів ОСОБА_3 провести будівництво двохкімнатної квартири АДРЕСА_2 . 
 
11 травня 2011 року між ОСОБА_3 , як первісним кредитором, та позивачем ОСОБА_1 , як новим кредитором, укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає всі права дольовика за договором про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва № 2. 
 
15 грудня 2012 року за договором про передачу майна та акта приймання передачі майна, майнові права на спірну квартиру перейшли від ПП «Приватбуд-А» до ОК «Житлобуд-Люкс».
 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області                    від 25 березня 2013 року за ОСОБА_1 визнано майнове право на спірну квартиру. 
 
04 січня 2014 року ОК «Житлобуд-Люкс» на підставі договору №  47 про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва, відчужив вказану квартиру на користь ОСОБА_2 , якій було видано свідоцтво про право власності на зазначену квартиру. 
 
Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 27 серпня 2015 року, яке набрало законної сили, визнано недійсним договір № 47 про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва, укладений між ОСОБА_2 та ОК «Житлобуд-Люкс», та свідоцтво про право власності на спірну квартиру, видане на ім`я ОСОБА_2 . 
 
Вказаним судовим рішенням встановлено, що позивач здійснила повну оплату вартості квартири та набула право переходу прав власності на неї, за умови врегулювання майнових відносин з ОК «Житлобуд-Люкс», а саме відшкодування додаткових сум грошових коштів, які були витрачені ним на добудову будинку. 
 
На  виконання  зазначених  умов  позивач  доплатила  відповідачу  суму  залишку 
вартості квартири в розмірі 6 871,00 грн. Однак, ОК «Житлобуд-Люкс», після вчинення зазначених дій позивачем, не визнає її право на спірну квартиру. 
 
Вважаючи свої майнові права порушеними, позивач просила позов задовольнити. 
 
Справа розглядалася судами неодноразово
Короткий зміст судових рішень ухвалених у справі
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області рішенням                               від 15 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що виходячи зі змісту статті 392 ЦК України ОСОБА_1 не довела, що вона є саме власником спірного нерухомого майна і це право оспорюється або не визнається іншою особою, чи, що вона втратила документ, який засвідчує її право власності. Право власності на спірну квартиру ОСОБА_1 у встановленому порядку не набула. Відповідач вважає доплачену ОСОБА_1 залишкову вартість квартири недостатньою для покриття витрат, затрачених на добудову будинку і введення його в експлуатацію. Майнові відносини добровільно між сторонами не врегульовані і між ними має місце спір з цього приводу.
Апеляційний суд Тернопільської області ухвалою від 19 липня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 відхилив. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня              2016 року залишив без змін.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд не може захищати порушені права та інтереси у спосіб, який не передбачений ні законом, ні договором, оскільки правом обрання способу захисту своїх прав користується лише позивач.
Верховний Суд постановою від 19 червня 2019 року касаційну скаргу                   ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_4 задовольнив частково. Ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 19 липня 2016 року скасував, справу направив на новий розгляд до апеляційного суду.
Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що суди не з`ясували, чи зверталась ОСОБА_1 до відповідача з приводу оформлення документів для підготовки проекту рішення на визнання права власності, як це передбачено умовами договору, чи виконав відповідач належним чином свої зобов`язання перед позивачем, чи врегульовані майнові відносини між сторонами. При розгляді справи апеляційний суд належним чином зазначені обставини не перевірив, не з`ясував чи зареєстровано у встановленому законом порядку право власності на спірний будинок, обмежився висновком про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту.
Тернопільський апеляційний суд постановою від 31 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилив. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2016 року залишив без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що рішенням апеляційного суду від 27 серпня 2015 року, яке має приюдиційне значення для вирішення цієї справи, встановлено, що ОСОБА_1 здійснила стовідсоткову оплату квартири на підставі договору дольової участі в розмірі 15 000 доларів США, та має право на набуття права власності на неї за умови врегулювання майнових відносин з ОК «Житлобуд-Люкс». Однак, позивач не довела врегулювання майнових відносин з відповідачем щодо сплати повної вартості квартири, а тому відсутні правові підстави для задоволення її позовних вимог. ОСОБА_1 не позбавлена права звернутися до суду з вимогою щодо захисту своїх прав, визначених законом, спрямованих на набуття права власності на квартиру після врегулювання майнових відносин з відповідачем.
Короткий зміст вимог касаційної скарги, відзиву на неї, та їх узагальнені аргументи
У касаційній скарзі, поданій 21 листопада 2019 року до Верховного Суду, адвокат Варода П. Б. як представник Дністрян В. І. просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня              2016 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 31 жовтня                  2019 року, і ухвалити рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 . 
Касаційна скарга мотивована тим, що при новому розгляді справи апеляційний суд встановив, що спірний будинок прийнято в експлуатацію в установленому законом порядку, ОСОБА_1 зверталася до відповідача з приводу оформлення документів для підготовки проекту рішення на визнання права власності, як це передбачено умовами договору, однак залишаючи в силі рішення суду першої інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість визнання за нею права власності на спірну квартиру у зв`язку із наявністю неврегульованого майнового спору між сторонами.
Так, 21 вересня 2015 року ОСОБА_1 зверталася з письмовою заявою до відповідача в якій просила видати на її ім`я рахунок для проведення доплати сум грошових коштів витрачених на завершення будівництва спірної квартири та надати документи необхідні для оформлення права власності на неї, що підтверджується поштовими відправленнями наявними в матеріалах справи.
Відповідач її заяву у поштовому відділенні зв`язку не отримав, тому позивач               06 жовтня 2015 року у рахунок доплати вартості спірної квартири сплатила на його банківський рахунок грошові кошти в сумі 6 871 грн, виходячи із зазначеної відповідачем у декларації від 13 березня 2014 року № ТП 143140720084 про готовність об`єкта - 45-ти квартирного житлового будинку з творчими майстернями по АДРЕСА_3 , до експлуатації, суми затвердженої кошторисної вартості будівництва -  294 000,80 грн.
ОК «Житлобуд-Люкс» незважаючи на рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 27 серпня 2015 року, вчинення позивачем активних дій спрямованих на врегулювання майнових відносини, які виникли щодо спірної квартири, не вичинив жодних дій спрямованих на врегулювання спірних відносин.  
Заперечуючи проти позову відповідач вважає неможливим оформлення права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 у позасудовому порядку, оскільки вона не є членом кооперативу і не здійснила їм оплату вартості спірної квартири в розмірі 40 358,5 доларів США. Однак, такі доводи відповідача не обґрунтовуються жодними належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.
У матеріалах справи інших доказів, окрім декларації про завершення будівництва, де зазначено вартість будівництва будинку - 294 000,8 грн, які б підтверджували іншу вартість будівництва відсутні.
 
Суд першої та апеляційної інстанції при вирішенні даної справи констатував наявність майнового спору між сторонами щодо вартості спірної квартири, але самоусунувся від його вирішення, хоча з цього приводу й винник спір за цим позовом.
27 грудня 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОК «Житлобуд-Люкс» на касаційну скаргу, який мотивований тим, що між ОСОБА_1 та ОК «Житлобуд-Люкс» відсутні договірні відносини, тому кооператив немає обов`язків перед ОСОБА_1 
ОСОБА_1 без згоди кооперативу внесла на його банківський рахунок                            6 871 грн, грошові кошти знаходяться на рахунку кооперативу та будуть повернуті ОСОБА_1 на її першу вимогу, оскільки вони надійшли на рахунок кооперативу не від члена кооперативу, що заборонено Статутом кооперативу та Податковим Кодексом України. До того ж ця сума недостатня для погашення недоплати.  
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали з Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.
10 грудня 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
04 січня 2007 року між ПП «Приватбуд-А» (виконавцем) та ОСОБА_3 укладено договір № 2 про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва, за умовами якого виконавець приймає у дольову участь, а ОСОБА_3 фінансує будівництво двокімнатної квартири АДРЕСА_2 .  
11 травня 2011 року між ОСОБА_3 , як первісним кредитором, та ОСОБА_1 , як новим кредитором, укладено договір відступлення права вимоги.
Відповідно до пункту 1.1. договору відступлення права вимоги, первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає всі права дольовика за договором про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва від 04 січня 2007 року № 2, укладеного між ПП «Приватбуд-А» та ОСОБА_3 на фінансування будівництва двокімнатної квартири АДРЕСА_2 .
Згідно з пунктом 1.2 договору відступлення права вимоги, фінансування будівництва квартири проведено в сумі 82 276,20 гривень, що підтверджується квитанціями банку.
15 грудня 2012 року між ПП «Приватбуд-А» та ОК «Житлобуд-Люкс» укладено договір про передачу майна.
Відповідно до акта приймання-передачі від 15 грудня 2012 року до договору про передачу майна від 15 грудня 2012 року, ПП «Приватбуд-А» передало ОК «Житлобуд-Люкс» майно у повному обсязі, відповідно до умов зазначеного договору.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області                     25 березня 2013 року, ухваленим у справі № 607/4301/13-ц за позовом              ОСОБА_1 до ПП «Приватбуд-А», за ОСОБА_1 визнано майнове право на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , відповідно до сплачених коштів на підставі договору від 04 січня 2007 року № 2, укладеного з ПП «Приватбуд-А».
На підставі договору № 47 про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва від 04 січня 2014 року ОК «Житлобуд-Люкс» відчужив квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 .
Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 27 серпня 2015 року, ухваленим у справі № 607/9742/14-ц за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОК «Житлобуд-Люкс», позов ОСОБА_1 та ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано недійсним договір № 47 про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва, укладений 04 січня                2014 року між ОСОБА_2 та ОК «Житлобуд-Люкс». Визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , серія та номер 20410907, видане на ім`я ОСОБА_2 державним реєстратором Реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області 12 квітня 2014 року. Визнано недійсним договір № 46 про дольову участь в фінансуванні житлового будівництва, укладений 30 грудня 2013 року між ОСОБА_6 та ОК   «Житлобуд - Люкс». Визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_7 , серія та номер НОМЕР_1, видане на ім`я ОСОБА_6 державним реєстратором Реєстраційної служби   Тернопільського   міського управління юстиції Тернопільської області 11 квітня 2014 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Відповідно до декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області 13 березня 2014 року №ТП143140720084, 45-ти квартирний житловий будинок з творчими майстернями за адресою: АДРЕСА_1, 3 категорія , вважається закінченим об`єктом будівництва, готовим до експлуатації.
Кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією становить 294 000,8 грн, у тому числі: витрати на будівельно-монтажні роботи у розмірі 270 000 грн, та витрати на машини, обладнання та інвентар у розмірі            24 000,8 грн.
21 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача ОК «Житлобуд-Люкс» із заявою про видачу рахунку для доплати вартості квартири та документів, необхідних для оформлення права власності на квартиру, що підтверджується описом до цінного листа на ім`я ОК «Житлобуд-Люкс»                        від 21 вересня 2015 року, фіскальним та службовим чеками від 21 вересня            2015 року, виданими ТД УДПГТЗ «Укрпошта». Однак зазначені заяви повернулись до позивача засобами поштового зв`язку без вручення адресату.
06 жовтня 2015 року позивач сплатила на банківський рахунок відповідача грошові кошти в сумі 6871 грн у рахунок доплати вартості спірної квартири, що підтверджується платіжним дорученням  від 06 жовтня 2015 року № 2, сума доплати не була узгоджена з відповідачем.
Згідно з відповіддю ОК «Житлобуд-Люкс» від 04 травня 2016 року № 56 вартість спірної квартири, відповідно до загальних зборів кооперативу 21 грудня                 2013 року, становить 40 358,5 доларів США. ОК «Житлобуд-Люкс» запропоновано ОСОБА_1 вступити у члени кооперативу та доплатити вартість квартири, однак позивач таких дій не вчинила.
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                 № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За таких обставин розгляд касаційної скарги здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Відповідно до частин першої, другої  статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Перевіривши аргументи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).
Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (право володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.
Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.
Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до статей 526, 527, 530-532 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити грошові кошти тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Стаття 331 ЦК України визначає загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.
Зазначеними нормами визначено порядок оформлення права власності (здійснення державної реєстрації права власності) на об`єкт інвестування після прийняття такого об`єкта до експлуатації.
Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту. 
Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 27 серпня 2015 року, ухваленим у справі № 607/9742/14-ц, яке залишено без змін касаційним судом, встановлено, що відповідно до договору від 10 серпня 2010 року про внесення змін до договору про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва від 04 січня 2007 року № 2 у зв`язку із розробленням проекту на будівництво  45-ти квартирного житлового будинку в Тернополі АДРЕСА_3 , сторони цього договору на основі взаємних домовленостей вирішили внести зміни до пункту 1.1 основного договору, виклавши його в наступній редакції: «Виконавець приймає у дольову участь, а дольовик фінансує будівництво двохкімнатної квартири АДРЕСА_2» .
Також апеляційний суд встановив, що укладання договорів про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва ОК «Житлобуд-Люкс» з ОСОБА_6 і ОСОБА_2 та реєстрація за останніми права власності на квартири АДРЕСА_1 є порушенням майнових прав ОСОБА_1 та ОСОБА_6 відповідно, які здійснивши 100 % оплату спірних квартир та згідно з умовами договорів про дольову участь у будівництві, укладених із ПП «Приватбуд-А», набули майнові права на цю нерухомість. ОК Житлобуд-Люкс укладаючи оспорювані договори про дольову участь у будівництві з ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на вказані квартири не врахував, що вартість будівництва зазначених квартир була проінвестована ОСОБА_1 та ОСОБА_5 відповідно до умов договорів дольової участі.   ОСОБА_1 та ОСОБА_5 членами кооперативу не були. Кооператив (об`єднання забудовників) не міг набути права власності на майно (проінвестовані квартири), яке створене за кошти осіб, які не були його членами. ОСОБА_1 та   ОСОБА_5 свої майнові права чи права на будівельні матеріали кооперативу не відчужували.
Указані обставини, встановлені апеляційним судом, мають приюдиційне значення в силу положень частини четвертої статті 82 ЦПК України при розгляді цієї справи.
Відповідно до декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області 13 березня 2014 року №ТП143140720084, 45-ти квартирний житловий будинок з творчими майстернями за адресою: АДРЕСА_1, 3 категорія, вважається закінченим об`єктом будівництва, готовим до експлуатації.
Згідно з наявними у справі доказами установленим є факт, що позивач виконала в повному обсязі свої зобов`язання за договором про дольову участь у будівництві, укладених із ПП «Приватбуд-А», здійснивши 100 % оплату спірної квартири цим самим набула майнові права на неї.
У цьому випадку, саме відповідач - ОК «Житлобуд-Люкс», зобов`язаний забезпечити права інвесторів незалежно від того, чи є він стороною договору з пайової участі у будівництві.
ОК «Житлобуд-Люкс» незважаючи на фактичне закінчення будівництва, введення будинку в експлуатацію, свої зобов`язання щодо фактичної передачі спірної квартири позивачу відповідно до умов договору не виконало, що стало підставою для звернення останньої з цим позовом до суду.
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Згідно зі статтею 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.
Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод                     від 04 листопада 1950 року, яку ратифіковано Законом України від 17 липня  1997 року № 475/97-ВР, і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено право на справедливий суд.
З огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України, Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути у тому числі «правомірні очікування» та «майнові права» (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1991 року у справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland) (заява № 12742/87); ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, № 10741/84).
Позивач намагалася у позасудовому порядку оформити право власності на спірну квартиру, однак відповідач її право категорично не визнає та не надає відповідні документи необхідні для реєстрації права власності на неї, тобто позивач немає іншого способу оформлення права власності на спірну квартиру, ніж визнання цього права в судовому порядку, а тому обраний нею спосіб судового захисту є ефективним.
Враховуючи, що позивач позбавлена можливості в позасудовому порядку оформити право власності на спірну квартиру, повне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за договором про дольову участь у будівництві, закінчення будівництва нерухомого майна, введення будинку в експлуатацію встановлено, а відповідач не визнає прав на квартиру позивача, суд може захистити порушене право саме у спосіб визнання за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Схожих за змістом висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 1609/6645/12 та Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі                             № 344/16245/13ц.  
Самі по собі заперечення відповідача проти визнання за позивачем права власності на квартиру у зв`язку з необхідністю здійснення нею доплати за квартиру, не можуть бути підставою для позбавлення її правомірних очікувань провести належну реєстрацію права власності на квартиру та набути всі правомочності  власника цього нерухомого майна. Відповідач, за наявності належних та допустимих доказів здійснення ним витрат на добудову квартири та їх розміру, мав би довести у цій справі такі обставини, а також не позбавлений і права звернутися до суду за захистом з відповідним позовом. 
Повторно переглядаючи справу в апеляційному порядку апеляційний суд на мотиви скасування попереднього рішення суду апеляційної інстанції та підстави звернення до суду з цим позовом не звернув, повторно дійшов помилкових висновків про залишення рішення суду першої інстанції без змін.
За вказаних обставин, Верховний Суд приймає аргументи касаційної скарги щодо неправильного застосування судами норм матеріального та процесуального права при вирішенні справи по суті заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.   
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина третя статті 400 ЦПК України).
 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, ухвалені у цій справі судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити. 
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Ураховуючи наведене, судові витрати сплачені сторонами у цій справі підлягають перерозподілу.
 
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, то розмір сплаченого нею судового збору при зверненні до суду з цим позовом, зверненні з апеляційною та касаційною скаргами підлягає стягненню з відповідача на її користь, а саме за подання: позовної заяви - 3 239,70 грн, апеляційної скарги - 3 563,68 грн, касаційних скарг - 9 265,88 грн, а всього 16 069,26 грн.
 
Керуючись статтями 141, 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу адвоката Вароди Павла Борисовича як представника ОСОБА_1 задовольнити. 
 
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області                            від 15 червня 2016 року та постанову Тернопільського апеляційного суду                    від 31 жовтня 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Житлобуд-Люкс», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.
 
Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
 
Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «ЖитлоБуд-Люкс» на користь ОСОБА_1 16 069,26 грн (шістнадцять тисяч сто шістдесят дев`ять гривень 26 коп.) судового збору.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська 
 
Судді                                                                                                 С. Ю. Бурлаков
 
А. Ю. Зайцев
 
                                                                                                            Є. В. Коротенко                                                                                                     
                                                                                                            В. М. Коротун