Ухвала
 
30 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 495/8254/17
провадження № 61-5286ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 14 лютого 2020  року у справі за позовом ОСОБА_1 до голови Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді і виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до тимчасово виконуючого обов`язки Затоківської селищної голови секретаря селищної ради Барановської Г. Б. та Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, в якому просив суд визнати протиправним і скасувати розпорядження тимчасово виконуючого обов`язки Затоківського селищного голови секретаря селищної ради Барановської Г. Б. № 52-к «Про припинення повноважень тимчасово виконуючого обов`язки заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів Затоківської селищної ради ОСОБА_1.»; поновити його на посаді тимчасово виконуючого обов`язки першого заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів Затоківської селищної ради та зобов`язати Затоківську селищну раду Білгород-Дністровської міської ради Одеської області здійснити розрахунок та виплатити на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу.
 
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 березня 2018 року замінено відповідача тимчасово виконуючого обов`язки Затоківського селищного голови секретаря селищної ради Барановську Г. Б. на належного відповідача голову Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області. 
 
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано розпорядження тимчасово виконуючого обов`язки Затоківського селищного голови секретаря селищної ради Барановської Г. Б. № 52-к «Про припинення повноважень тимчасово виконуючого обов`язки заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів Затоківської селищної ради ОСОБА_1.». Поновлено ОСОБА_1 на посаді тимчасово виконуючого обов`язки першого заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів Затоківської селищної ради. Зобов`язано Затоківську селищну раду Білгород-Дністровської міської ради Одеської області здійснити розрахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу.
 
Додатковим рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08 травня 2019 року вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач прийнятий на роботу з умовою про звільнення у разі настання угоди сторін, а звільнений у зв`язку із закінченням строку трудового договору (жодної копії трудового договору сторонами суду не надавалось), тобто у діях відповідача є невідповідність підставам прийняття та підставам звільнення позивача з роботи, що є безумовним порушенням норм трудового законодавства.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 14 лютого 2020 року апеляційну скаргу Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області задоволено частково. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08 травня 2019 року скасовано. Провадження у справі закрито. Роз`яснено ОСОБА_1 право на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що спірні правовідносини виникли між сторонами щодо проходження позивачем публічної служби як посадовою особою органу місцевого самоврядування, під час чого його повноваження були припиненні. У межах цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, якою регулюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.
 
11 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 14 лютого 2020 року в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ (далі - Закон № 460-ІХ).
 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення»              Закону № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Враховуючи те, що касаційна скарга подана 11 березня 2020 року, тому вона підлягає розгляду відповідно до положень ЦПК України в редакції Закону № 460-ІХ.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
У поданій касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не наводить передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції. Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків (випадка) перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
 
У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services                        v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
 
Враховуючи те, що заявник не виконав вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судового рішення, така скарга підлягає поверненню заявнику.
 
Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
 
Керуючись статями 389, 393 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 14 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до голови Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді і виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу вважати неподаною та повернути заявнику.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                        О. В. Ступак