Номер провадження: 22-ц/813/5959/20 
Номер справи місцевого суду: 521/13484/19
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: 
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Комлевої О.С., Погорєлової С.О., 
розглянувши в приміщенні Одеського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 січня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , у якому просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 23207,04 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн. 
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 січня 2020 Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину – задоволено частково.
 
Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Одеси, Україна, ІПН НОМЕР_1 , паспорт, виданий органом 5114 05 жовтня 2018 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , додаткові витрати на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зумовлені особливими обставинами, а саме: на лікування в розмірі 1356 (одна тисяча триста п`ятдесят шість) гривень 81 копійка.
Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Одеси, Україна, ІПН НОМЕР_1 , паспорт, виданий органом 5114 05 жовтня 2018 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , витрати на правову допомогу в розмірі 116 (сто шістнадцять) гривень 93 копійки.
В інший частині позовних вимог – відмовлено. 
Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Одеси, Україна, ІПН НОМЕР_1 , паспорт, виданий органом 5114 05 жовтня 2018 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в сумі 41 (сорок одна) гривня 21 копійка.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10.02.2020 року виправлено орфографічну описку в шістдесят першому абзаці мотивувальної частини рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 січня 2020 року по цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину, вважати правильним «…відповідач є інвалідом 2-ї групи…», замість помилково вказаного - «…відповідач є інвавлаідом 2-ї групи…».
Виправлено описку у резолютивній частині рішення (вступній та резолютивній частині, повному тексті) Малиновського районного суду м. Одеси від 28 січня 2020 року по цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину, та виключити п`ятий абзац резолютивної частини рішення (вступної та резолютивної частини, повного тексту) Малиновського районного суду м. Одеси від 28 січня 2020 року про стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Одеси, Україна, ІПН НОМЕР_1 , паспорт, виданий органом 5114 05 жовтня 2018 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судового збору в сумі 41 (сорок одна) гривня 21 копійка, як помилково зазначеного.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 січня 2020 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину задовольнити. 
На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_3 не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах , що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя {Пункт 1 частини четвертої статті 274 із змінами, внесеними згідно із Законом № 460-IX від 15.01.2020}
Даний спір підпадає під вказане визначення наведеної норми закону.
За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю. 
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). 
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. 
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.
Так, судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували з 23 жовтня 2007 року по 06 серпня 2012 року у зареєстрованому шлюбі.
В період шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає разом із матір`ю та знаходиться на її утриманні, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 10).
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 липня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано та з ОСОБА_3 на користь позивачки на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , були стягнуті аліменти в розмірі 700,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Встановлено, що після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає разом з матір`ю.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2018 року розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було збільшено з 700,00 грн. до 1500,00 грн.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, районний суд виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3  про стягнення додаткових витрат на дитину підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення додаткових витрат на лікування у розмірі в розмірі 1356,81 грн. Також суд першої інстанції вважав за необхідне стягнути витрати на правову допомогу у розмірі пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме в розмірі 116,93 грн.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
Так, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
В правовій позиці Верховного Суду України, висловленій 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, зазначено, що виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Відповідно  до  правової позиції, висловленої Верховним Судом України  при розгляді  справи №6-1489цс17 від 13 вересня 2017 року і яка  в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України  враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей.  Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.
Таким чином, доведенню підлягає наявність у дитини здібностей, талантів, хронічної хвороби чи каліцтва, що є особливими обставинами і є підставою для стягнення з іншого із батьків додаткових витрат.
За ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що додатковими витратами позивачка зазначила - витрати на лікування дитини та витрати на оплату вивчення іноземної мови.
Так, матеріалами справи встановлено, що малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 23 травня 2018 року перебуває на обліку в Центрі лазерної корекції зору «Тарус», де їй було встановлено діагноз: міопія легкої ступені, складний міопічеський астигматизм обох очей, амбліопія правого ока, нейропатія обох очей, що підтверджується листом Центра лазерної корекції зору «Тарус» (а.с. 87).
З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у медичному центрі ТОВ «Центр лазерної корекції зору «Тарус» було призначено лікування та корекція зору за допомогою окулярів та лінз, що підтверджується медичним висновком медичного центру ТОВ «Центр лазерної корекції зору «Тарус» від 07 липня 2019 року та рецептом Центру від 17 липня 2018 року (а.с. 19, 20).
Вартість оптичних лінз та їх установка, а також аксесуари до них складає 772,00 (673,00 +99,00) грн., що підтверджується чеками №608, №609 від 17 липня 2019 року (а.с. 19).
Крім того, судом встановлено, що малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , постійно та регулярно проходить огляди та обстеження лікаря-невролога Спеціалізованого медико-генетичного центру (далі – СМГЦ) та інших лікарів-спеціалістів закладу. Востаннє дитина відвідувала СМГЦ в 2019 році. Діагноз: З`єднувально-тканинна дисплазія, недиференційований тип. Гомоцистинурія. Церебральна ангіодистонія на тлі порушення постави. Ангіопатія сітківки. Диспластична кардіопатія. Синдром вегетативної дисфункції по церебро-кардіальному типу, що підтверджується листом КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради» від 13 грудня 2019 року (а.с. 88).
Представником позивача було надано оригінал листка призначення за підписом та печаткою лікаря СМГЦ КУ «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» від 13 серпня 2019 року, в якому зазначено діагноз захворювання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та перераховані призначені ліки, а саме: ноофен, бетаргін, фолієва кислота, нейровітан (а.с. 110).
Встановлено, що вартість препарата « ІНФОРМАЦІЯ_6 », який був призначений дитині та оплачений позивачкою, складає 945,33 ( 481,91 + 463,42) грн., що підтверджується чеками за №21077 від 27 липня 2019 року та за №20419 від 21 липня 2019 року (а.с. 14, 16).
З матеріалів справи вбачається, що малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за призначенням лікаря невролога СМГЦ КУ «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» було проведено УЗД органів черевної порожнини, вартість якого складає 405,00 грн., які були оплачені позивачкою, що підтверджується чеком №205977 від 14 квітня 2019 року (а.с. 17).
Крім того, малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за призначенням лікаря-невролога СМГЦ КУ «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» від 18 липня 2019 року були проведені обстеження в незалежній медичній лабораторії «Смартлаб» вартістю 591,30 грн., які були оплачені позивачкою, що підтверджується чеком від 21 липня 2019 року (а.с. 18).
Разом з тим, на підтвердження вищезазначених позовних вимог, позивачкою, в якості доказів призначення дитині ліків, було надано до позовної заяви ксерокопію листків призначення, в яких не зазначено ні прізвище дитини, ні підпису ні печатки лікаря. 
За таких обставин, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, що надані документи не можуть слугувати доказами призначення лікарських засобів саме дитині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 14, 16).
Твердження апелянта про те, що позивачем та його представником були надані достатні докази понесених витрат, у тому числі призначення ліків, оригіналів чеків, квитанцій та інших документів, підтверджуючих понесені витрати на лікування дитини, апеляційним судом оцінюються критично, з огляду на таке. 
Так, згідно частини 1 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків.
Згідно статті 77 Цивільного процесуального кодексу України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Так, заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати, тобто надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами; витрати на розвиток здібностей дитини до музики -  оплата навчання у музичній школі, придбання необхідного музичного інструмента, тощо). 
Таким чином, надані позивачкою ОСОБА_1 письмові докази в обґрунтування додаткових витрат на дитину суд вважає неналежним, оскільки в них не міститься інформації щодо предмета доказування.
При цьому, також, апеляційний суд погоджується із висновками районного суду, що витрати за оплату вивчення дитиною іноземної мови на літніх канікулах у загальноосвітньої школі «Майбуття» I-III ступенів та надання дитині комплексу послуг організованого заміського тематичного відпочинку з проведенням мовного практикуму згідно договору про надання комплексу послуг від 30 березня 2019 року, не є витратами на розвиток здібностей дитини та повинні враховуватись судом при визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
У доводах апеляційної скарги, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зазначає, що саме вивчення іноземних мов є розвитком здібностей дитини, а тому витрати на їх розвиток дитини підлягають стягненню з відповідача по справі.
Разом з тим, апеляційний суд зазначає наступне.
Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 30 березня 2019 року уклала з ФОП ОСОБА_5 договір про надання комплексу послуг від 30 березня 2019 року, відповідно до умов якого позивачка оплатила за надання дитині комплексу послуг організованого заміського тематичного відпочинку з проведенням мовного практикуму в розмірі 22603,00 грн., що підтверджується дублікатами квитанцій від 12 червня 2019 року на суму 15003,00 грн., від 17 травня 2019 року на суму 4400,00 грн., від 15 квітня 2019 року на суму 2000,00 грн. та від 31 березня 2019 року на суму 1200,00 грн. (а.с. 33-35, 36, 38-41).
Також встановлено, що  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебувала на літніх канікулах у загальноосвітній школі «Майбуття» I-III ступенів, у зв`язку з чим позивачкою було сплачено 3945,00 грн., що підтверджується квитанцією від 10 червня 2019 року (а.с. 21).
Однак, на думку апеляційного суду, вивчення дитиною іноземної мови відноситься до загального розвитку дитини, а витрати позивачки на літніх канікулах дитини у загальноосвітньої школі «Майбуття» I-III ступенів та надання дитині комплексу послуг організованого заміського тематичного відпочинку з проведенням мовного практикуму також не зумовлені особливими обставинами, оскільки позивачка самостійно, на власний розсуд, обрала заклад, для проведення дитиною літнього відпочинку.
Саме по собі навчання доньки в названих навчальних закладах, не може свідчити, що витрати, пов`язані з її навчанням у них, викликані особливими обставинами, зокрема, розвитком здібностей дитини і виникненням у зв`язку з цим обов`язків у батька брати у них участь.
Суд оцінює перебування дитини на літніх канікулах у загальноосвітньої школі «Майбуття» I-III ступенів правом позивача, а не обов`язком понесення додаткових витрат. 
Наведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Доводи апеляційної скарги носять формальний характер та не спростовують вірний висновок суду першої інстанції.
Відповідно до частин 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41. 
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.
З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 13, 274, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  -  ОСОБА_2  - залишити без задоволення. 
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 січня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 01.06.2020 року.

Головуючий                                                         Т.В. Цюра

Судді:                                                                  О.С. Комлева

С.О. Погорєлова