ПОСТАНОВА
Іменем України

31 березня 2020 року 
м. Київ
справа №826/6799/18
адміністративне провадження №К/9901/25665/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Усенко Є.А.,
суддів: Гімона М.М.,  Гусака М.Б., 
розглянув у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.05.2019 (суддя - Чудак О.М.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.08.2019 (суддя-доповідач - Земляна Г.В., судді Ісаєнко Ю.А., Лічевецький І.О.) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БОРА Б» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
У С Т А Н О В И В :
Товариство з обмеженою відповідальністю «БОРА Б» (далі - ТОВ «БОРА Б», Товариство, позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві, відповідач), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 26.01.2018 №0452615147, №0462615147 та №0472615147.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки відповідача, викладені в акті перевірки № 203/26-15-14-07-02/38474081 від 27.12.2017, є необґрунтованими щодо встановлених в ході перевірки порушень ТОВ «БОРА Б» вимог Податкового кодексу України (далі - ПК України) під час здійснення господарських операцій з TOB «ІМЕКС КОМПАНІ», ТОВ «САЛУС ГРУПП», TOB «ЕФЕКТ МАРКЕТ», ТОВ «ЮНІВЕСТ-ІНВЕСТ». Позивач вважає, що такі висновки ґрунтуються на неналежних доказах. Зазначає, що судового рішення (обвинувального вироку, ухвали про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили, у кримінальному провадженні, в процедурах якого  призначено перевірку, результати якої викладені в зазначеному акті, станом  на дату прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень прийнято не було, у зв`язку з чим у відповідача не було правових підстав приймати оскаржувані податкові повідомлення-рішення з огляду на вимоги пункту 36 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України. Крім того, позивач посилається на реальність господарських операцій з TOB «ІМЕКС КОМПАНІ», ТОВ «САЛУС ГРУПП», TOB «ЕФЕКТ МАРКЕТ», ТОВ «ЮНІВЕСТ-ІНВЕСТ», оскільки придбання, оплата та подальше використання у господарській діяльності придбаного товару підтверджується відповідними первинними документами.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.05.2019 адміністративний позов задоволено повністю: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 26.01.2018 №0452615147, № 0462615147 та №  0472615147.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявними в матеріалах справи первинними документами підтверджується реальність постачання товарів від TOB «ІМЕКС КОМПАНІ», ТОВ «САЛУС ГРУПП», TOB «ЕФЕКТ МАРКЕТ», ТОВ «ЮНІВЕСТ-ІНВЕСТ» на користь ТОВ «БОРА Б», оплати та використання вказаних товарів в господарській діяльності ТОВ «БОРА Б».
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.08.2019 скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.05.2019 в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.01.2018 №0472615147. В цій частині прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовлено. В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.05.2019 залишено без змін.
Приймаючи таке судове рішення, колегія суддів апеляційного суду погодилась із висновками суду першої інстанції, що посилання відповідача на наявність негативної інформації про TOB «ІМЕКС КОМПАНІ», ТОВ «САЛУС ГРУПП», TOB «ЕФЕКТ МАРКЕТ», ТОВ «ЮНІВЕСТ-ІНВЕСТ», за відсутності вироку у кримінальній справі, суд не може розцінювати як доказ нереальності господарських операцій позивача з вказаними контрагентами. Водночас, суд апеляційної інстанції врахував, що в судовому процесі позивач визнав порушення ним підпункту 212.1.15 пункту 212.1, підпункту 212.3.4, пункту 212.3 статті 212 та пункту 14.1 статті 14 ПК України при здійсненні операцій з реалізації пального на 77' 159,40 грн без реєстрації платником акцизного податку та не заперечував наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог  щодо  податкового повідомлення-рішення від 26.01.2018 №0472615147.
У касаційній скарзі ГУ ДФС у м. Києві просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.05.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.08.2019 в частині задоволених позовних вимог, посилаючись на порушення цими судами норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Обґрунтовуючи вимоги, викладені в касаційній скарзі, відповідач посилається на те, що суди попередніх інстанцій при прийнятті рішень не врахували пояснення посадових осіб (директорів) вище вказаних контрагентів позивача, якими вони засвідчили, що документи податкової звітності та бухгалтерського обліку від імені  TOB «ІМЕКС КОМПАНІ», ТОВ «САЛУС ГРУПП», TOB «ЕФЕКТ МАРКЕТ», ТОВ «ЮНІВЕСТ-ІНВЕСТ» не підписували та не подавали і не мають відношення до здійснення господарської діяльності цих суб`єктів господарювання, що виключає реальність господарських операцій позивача із вказаними контрагентами.
Заперечуючи проти касаційної скарги у відзиві на скаргу, позивач просить залишити скаргу без задоволення як безпідставну, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Перевіривши обґрунтованість наведених у касаційній скарзі доводів та заперечень на касаційну скаргу, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Суди попередніх інстанцій встановили, що згідно з ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 21.09.2017 у справі №757/54559/17-к, яка прийнята в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за від 18.05.2017 №42013110000000477, призначено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «БОРА Б» з питань дотримання вимог податкового законодавства з метою документального підтвердження господарських відносин, надання та отримання товарів і послуг іншим суб`єктам господарювання, підтвердження виду, обсягу господарських операцій та розрахунків, що здійснювалися між позивачем та іншими суб`єктами господарювання, за період з 01.01.2016 по 21.09.2017.
ГУ ДФС у м. Києві на підставі направлень на перевірку від 12.12.2017 №  1075/26-15-14-07-02, №1076/26-15-14-07-02, №4527/26-15-14-03-02, №3192/26-15-14-06-03 та від 13.12.2017 №8200/26-15-14-09, виданих згідно з підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 ПК України та на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 21.09.2017 у справі № 757/54559/17-к, а також наказу ГУ ДФС у м. Києві від 08.12.2017 №14366, проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «БОРА Б» з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства, законодавства зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 21.09.2017.
За результатами перевірки складено акт від 27.12.2017 №203/26-15-14-07-02/38474081.
Проведеною перевіркою встановлено  порушення позивачем податкового законодавства, а саме:
- підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, внаслідок чого за 2016 рік занижено податок на прибуток на 511' 418 грн, за І півріччя 2017 року завищено податок на прибуток на 10' 469 грн, за півріччя 2017 року занижено від`ємне значення податку на прибуток на 511' 704 грн;
- пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України, в наслідок чого занижено податок на додану вартість на 312' 884,00 грн, у тому числі: за серпень 2016 року на 24' 994 грн; за жовтень 2016 року на 26' 991 грн; за листопад 2016 року на 143' 792 грн; за грудень 2016 року на 117' 107 грн;
- підпункту 212.1.15 пункту 212.1, підпункту 212.3.4 пункту 212.3 статті 212 та пункту 14.1 статті 14 ПК України внаслідок здійснення операцій з реалізації пального на  77159,40 грн без реєстрації платником акцизного податку.
Не погоджуючись з висновками акту перевірки № 203/26-15-14-07-02/38474081 від 27.12.2017, ТОВ «БОРА Б» подано заперечення від 12.01.2018 № 12/01/2018-2. Проте, ГУ ДФС у м. Києві листом від 23.01.2018 № 2806/10/26-15-14-07-02-15 про результати розгляду заперечення ТОВ «БОРА Б», висновки до акту перевірки залишено без змін.
26.01.2018 ГУ ДФС стосовно ТОВ «БОРА Б» прийнято податкові повідомлення-рішення:
- № 0452615147, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» на загальну суму 639272,5 грн, в тому числі: на 511418 грн - за податковим зобов`язанням та на 127854,5 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);
- № 0462615147, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» на загальну суму 391105 грн, в тому числі: на 312884 грн - за податковим зобов`язанням та на 78221 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);
- № 0472615147, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 77159,40 грн, встановлені пунктом 117.3 статті 117 ПК.
Не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, Товариством оскаржено їх в адміністративному порядку шляхом подання скарги від 06.02.2018 № 06/02/2018-1 до Державної фіскальної служби України. Однак, рішенням про результати розгляду скарги від 03.04.2018 №  11771/6/99-99-11-01-01-15 Державна фіскальна служба України відмовила у задоволенні вказаної скарги та залишила без змін податкові повідомлення-рішення від 26.01.2018 № 0452615147, № 0462615147, № 0472615147.
Відповідно до абзацу першого підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі, в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті 198 ПК України).
Згідно з пунктом 198.3 цієї статті податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (абзац другий цього пункту).
Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно зі статтею 1 цього Закону господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Визначальною ознакою господарської операції взагалі, і для цілей податкового обліку зокрема, є те, що вона спричиняє реальні зміни майнового стану платника податків.
Формування фінансових показників, які враховуються при визначені оподатковуваного прибутку підприємства, а також податкового кредиту для цілей визначення суми податкових зобов`язань з ПДВ повинно здійснюватися тільки щодо фактичного здійснення господарських операцій, підтверджених належним чином оформленими первинними документами та іншими обліковими документами, складання яких для оформлення операцій певного виду передбачено правовими нормами. При цьому презюмується, що такі документи є достовірними, а зафіксована в них інформація розкриває справжній зміст господарської операції, свідчить про її економічну вигоду (виправданість, ризик). Якщо певна господарська операція не відбулася або її зміст інший, ніж той, стосовно якого складені документи, підстави для відтворення фінансових показників операції в податковому обліку відсутні (в разі якщо документи складені про людське око) або ж операція відтворюється відповідно до її дійсного змісту, що відповідає  принципу превалювання сутності над формою, згідно з яким операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми (стаття 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).
У той же час, норми податкового законодавства, не ставлять у залежність право платника податків на врахування витрат при визначенні оподатковуваного прибутку та право на податковий кредит від дотримання податкової дисципліни його контрагентом, якщо цей платник мав реальні витрати у зв`язку з фактичним придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Одне тільки порушення постачальником товару (робіт, послуг) вимог податкового законодавства не може бути підставою для висновку про порушення іншим платником податків - покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та обліку витрат за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про його обізнаність щодо протиправної податкової поведінки контрагента та про злагодженість дій між ними.
За умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано), якщо контролюючий не доведе зворотне.
Згідно з нормою абзацу першого частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Стаття 75 КАС України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків відтворив у фінансовому звіті суми витрат та/або задекларував суми податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене відповідає нормі частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Судами попередніх інстанцій установлено, що між позивачем (покупець)  та TOB «ІМЕКС КОМПАНІ», TOB «САЛУС ГРУПП», ТОВ «ЕФЕКТ МАРКЕТ» та  ТОВ «ЮНІВЕСТ-ІНВЕСТ» (постачальники) були укладені  договори поставки № Б-021034 від 01.08.2016, №  Б-021043 від 31.10.2016, № Б-021044 від 13.10.2016 та № Б-021045 від 21.11.2016 відповідно, згідно з умовами яких постачальники зобов`язувались поставити на користь позивача прямими партіями мастильні матеріали, гідравлічні рідини та нафтопродукти, інші непродовольчі товари на умовах, встановлених цими договорами. Умовами договорів передбачалося, що  постачальник зобов`язується передати покупцеві товар та документи на товар, а саме: видаткову накладну та податкову накладну; оплата товару здійснюється за загальною вартістю замовленої партії товару шляхом переказу вказаних у рахунках-фактурах грошових коштів та поточний рахунок постачальника.
Здавання та приймання товару за якістю та кількістю здійснюються в порядку, визначеному в «Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України», затвердженій наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв`язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України за від 20.05.2008 №281/171/578/155 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 02.09.2008 №805/15496).
На підтвердження господарських операцій з придбання товару у зазначених постачальників позивач під час перевірки та в судовому процесі надав  копії рахунків на оплату, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, податкових накладних, копії платіжних доручень, виписок з банківського рахунку, виписки оборотно-сальдових відомостей по розрахунку, які приєднані до матеріалів справи.
Задовольняючи позов в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.01.2018 № 0452615147 та №  0462615147, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що надані позивачем документи підтверджують господарські операції із вказаними контрагентами та відтворені позивачем у фінансовій звітності суми витрат і задекларовані суми податкового кредиту по цих операціях.
З таким висновком, однак, не можна погодитися, оскільки він зроблений без дотримання вимог норм процесуального права, зокрема норм статті 90 КАС України. Згідно з частинами третьою, четвертою цієї статті суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
При оцінці наданих позивачем документів, якими оформлені операції з придбання товару у TOB «ІМЕКС КОМПАНІ», ТОВ «САЛУС ГРУПП», TOB «ЕФЕКТ МАРКЕТ», ТОВ «ЮНІВЕСТ-ІНВЕСТ», суди першої та апеляційної інстанцій не взяли до уваги доводи відповідача щодо того, що  засновники та керівники цих підприємств ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) надали свідчення про свою непричетність до їх діяльності, здійснення дій, необхідних для їх державної реєстрації, за пропозицією інших осіб та за винагороду, необізнаність щодо ведення ними господарської діяльності (а.с. 27 - 35, т. 1-й). Необхідність належної перевірки цього доводу відповідача вимагали і обставини щодо діяльності цих підприємств, на які також посилався відповідач як в акті перевірки, так і в судовому процесі. Так, в акті перевірки зафіксовано, що ці підприємства не подають фінансову звітність, починаючи з півріччя 2016 року, та податкову звітність з податку на додану вартість, починаючи з вересня-грудня 2016 року; за місцезнаходженням відсутні; аналіз податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, в яких ці підприємства вказані як покупці та/або постачальники, свідчить про не відповідність асортименту придбаних та реалізованих товарів/послуг, зокрема не виявлено придбання ними мастильних матеріалів (олива, олива авіаційна, мастила моторні), які вказані як предмет поставки в документах, наданих позивачем.
Без належної перевірки цих доводів відповідача  не можна стверджувати, що суди попередніх інстанцій повно та правильно встановили обставини у справі щодо дійсного змісту взаємовідносин позивача із зазначеними контрагентами, а відтак і що дали правильну оцінку наданим позивачем документам.
Обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін є сутністю офіційного з`ясування всіх обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 2, частини четвертої статті 9 КАС України, відповідно до змісту якого суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Суди попередніх інстанцій при оцінці складених для оформлення господарських операцій позивача з TOB «ІМЕКС КОМПАНІ», ТОВ «САЛУС ГРУПП», TOB «ЕФЕКТ МАРКЕТ», ТОВ «ЮНІВЕСТ-ІНВЕСТ» документів не дослідили питання щодо фактичної можливості у цих контрагентів здійснити поставки товару, його зберігання, транспортування відповідно до встановлених нормативних вимог.
На необхідність встановлення фактичної поставки товару, як підстави для відображення фінансових показників господарських операцій в бухгалтерському і податковому обліку, неодноразово вказував Верховний Суд, зокрема в постановах від 14.05.2019 у справі №813/7584/14, від 21.12.2018 у справі №820/792/18, від 18.12.2019 у справі №1840/3764/18, від 16.12 2019 у справі №0940/2484/18.
Проте, всупереч частині п`ятої статті 242 КАС України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, вказані висновки не були враховані при розгляді цієї справи судами попередніх інстанцій.
З огляду на обставини, якими відповідач обґрунтовує доводи про безтоварність поставок між позивачем і з TOB «ІМЕКС КОМПАНІ», ТОВ «САЛУС ГРУПП», TOB «ЕФЕКТ МАРКЕТ», ТОВ «ЮНІВЕСТ-ІНВЕСТ», суду слід було дослідити реальне виконання цими підприємствами господарських договорів та відповідно правомірність декларування позивачем сум оподатковуваного доходу та податкового кредиту.
Обставини, на які посилається відповідач, мають значення для розгляду справи і відповідно до частини другої статті 73 КАС України входять до предмета доказування, оскільки від їх встановлення залежить висновок щодо реальності господарських операцій. У разі якщо документи, надані позивачем, були складені без фактичного постачання товару, такі документи не відповідають вимогам частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і не можуть бути доказами у адміністративній справі.
Згідно з пунктом другим частини другої статті 353 КАС України (в редакції, чинній до внесення змін в цю статтю згідно із Законом від 15.01.2020 №460-ІХ, яка підлягає застосуванню при касаційному перегляді цієї справи відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону) підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Підсумовуючи викладене, Верховний Суд приходить до висновку, що ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню в частині задоволення позовних вимог позивача про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДФС у м. Києві від 26.01.2018 № 0452615147 та № 0462615147 з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.
Враховуючи те, що судове рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови позивачу у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення № 0472615147 від 26.01.2018 не оскаржується в касаційному порядку,  постанова апеляційного суду у вказаній частині залишається без змін, що відповідає встановленим частиною першої статті 341 КАС України межам касаційного перегляду справи.
Керуючись статтею 349, частиною другою статті 353, статями 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м.  Києві задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.05.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.08.2019 в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.01.2018 № 0452615147, №  0462615147 скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.
В іншій частині постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.08.2019 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Є.А. Усенко
М.М. Гімон 
 М.Б. Гусак ,
Судді Верховного Суду