ПОСТАНОВА 
Іменем України

20 березня 2020 року                                                         м. Кропивницький

справа № 400/836/19
провадження № 22-ц/4809/450/20 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Кіселика С. А., Мурашка С. І., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 25 листопада 2019 року у складі головуючого судді Колесник С. І.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
03.06.2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернувся в суд з позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 11 829,83 грн за кредитним договором б/н від 08.12.2015 року.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 08.12.2015 року між сторонами було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода), за умовами якої відповідач отримав кредит у розмірі 6204 грн. 42 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним і Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача в заяві. Відповідач не виконує покладені на нього договором зобов`язання щодо своєчасності погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків за користування кредитом. 
Рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 25 листопада 2019 рокуу задоволенні позову відмовлено з підстав недоведеності та безпідставності.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.
Зазначило, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.
Вказує, що відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не спростовує наявності договірних правовідносин між сторонами та існування заборгованості. Відповідач поставив свій підпис у заяві позичальника, чим засвідчив, що він повністю згодний з умовами кредитування та отриманням кредиту на цих умовах.
Кредитний договір був укладений шляхом оформлення і підписання Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 08.12.2015, у якій визначені умови щодо розміру та порядку нарахування штрафних санкцій, що є складовою частиною кредитного договору.
З умовами і правилами надання банківських послуг відповідач був ознайомлений.
Доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості відображає рух коштів за карткою, він є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди,а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Виписка з рахунку є належним доказом у відповідності до постанови НБУ № 705, де зокрема вказано, що що документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань, виписка про рух коштів за рахунком може надаватися власникові рахунку в банку, надсилатися поштою, електронною поштою, у вигляді текстового повідомлення на мобільний телефон, через банкомат тощо, та у відповідності доп. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) з особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунка, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунка.
Позивач вважає, що дії з користування кредитними коштами свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування, а розрахунок заборгованості підтверджує розмір заборгованості, в тому числі, і за тілом кредиту.
Звертає увагу, що розрахунок заборгованості відповідачем не оскаржувався. 
Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту не надано.
Також зазначає, що суд першої інстанції у своєму рішенні зробив припущення щодо доводів відповідача, який не брав участі у справі та не спростував належними допустимими доказами власне волевиявлення щодозмісту угоди, чим не дотримався основних засад судочинства щодо змагальності сторін, а фактично отримання кредиту за вказаним кредитним договором не спростовано.
Відзив на апеляційну скаргу не подано. 
Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ч. 4 ст. 19 ЦПК).
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК).
У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій ст. 274 ЦПК України (ч.ч.1-2 ст. 274 ЦПК).
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
Відповідно до фотокопії анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 21.09.2012 року ОСОБА_1 виявив бажання отримувати послуги АТ КБ «ПриватБанка», при цьому дані про обраний кредит, вид карти, тарифи, відсоткову ставку, розмір неустойки у тексті заяви не зазначені (а.с.5). 
З наданої позивачем копії анкети-заяви при звичайному огляді (без застосування спеціальних технічних засобів) наявно не видно підпису від імені ОСОБА_1 .
Згідно долученої до позовної заяви копії Генера льної угоди про реструктуризаціюзаборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 08.12.2015 року вбачається, що з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договорам № SAMDN50000068346664 від 21.09.2012 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та, з урахуванням зменшення її розміру, визначення на дату укладення угоди кредитної заборгованості в сумі 6554, 42 грн, що підлягає поверненню до 31.12.2017, підписом від імені ОСОБА_1 підтверджено його ознайомлення з тарифами, Умовами та правилами (а.с.6). 
При укладенні вказаної Генеральної угоди від імені ПАТ КБ «ПриватБанка» було використано факсимільне відтворення підпису голови правління ПАТ КБ "ПриватБанк" 
Дубілета А. В. , а також відтворено відбиток печатки ПАТ КБ "ПриватБанк" технічними друкованими засобами. Підписання документа саме у такий спосіб визнали обидві сторони, як зазначено у п. 1.8. Генеральної угоди.
Згідно п.п. 1.1.1, 1.1.2 угоди сторони домовилися стосовно договору 1: зменшити розмір заборгованості, яка виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме: проценти на 330 грн 61 коп, комісію на 73 грн 19 коп, пеню на 0 грн 0 коп, штраф на 0 грн 0 коп Заборгованість за договором 1 з дати підписання Генеральної угоди складає 6554 грн 42 коп
Відповідно до п. 1.5-1.7. підписання цієї Генеральної угоди не є рішенням Банку про анулювання заборгованості позичальника. Всі інші умови договорів, котрі не суперечать розділу «Реструктуризація заборгованості» цієї Генеральної угоди, залишаються незмінними. Генеральна угода в частині розділу «1. Реструктуризація заборгованості» діє в межах строку дії Договору 1.
Згідно з п. 2.1 Генеральної угоди банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 6204 грн 42 коп на строк 24 місяці з 08.12.2015 по 31.12.2017 шляхом встановлення кредитної лінії на споживчі цілі в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплаті відсотків в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у встановлені у заяві, Умовах та правилах строки.
До позовної заяви долучено витяги: з тарифів обслуговування кредитних карток із зазначенням розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами, штрафів та пені (а.с. 31) та з Умов та правил надання банківських послуг від 06.03.2010 (а.с.7-30), на яких відсутні підписи ОСОБА_1 .
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 08.12.2015 ОСОБА_4 станом на 29.05.2019 має заборгованість в сумі 11 829,83 грн, яка складається з: 4326,69 грн - заборгованість за кредитом; 1834,48 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 5364,86 грн - заборгованість за пенею та комісією, 303,80 - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди (а.с. 4).
Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).
Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною другою статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені).
З наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , досягнувши згоди щодо реструктуризації заборгованості за кредитним договором від 21.09.2012, уклали 08.12.2015 Генеральну угоду, у якій погодили, що залишок заборгованості становить 6 554,4212 грн та є кредитом, який надається банком позичальнику зі сплатою 1,5 % на місяць на суму заборгованості з кінцевим строком погашення до 31.12.2017.
У пунктах 1.3.2 та 1.3.3., 2.2 Генеральної угоди сторони погодили, що заборгованість за кредитом, починаючи з 2?го дня після закінчення строку кредитування (31.12.2017), вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 403, 80 грн.
Оскільки ОСОБА_1 припинив виконувати зобов`язання за укладеною з банком Генеральною угодою і має непогашену заборгованість за кредитом - 4 326,69 грн та процентами в сумі 1 191,00грн, розмір яких визначено апеляційним судом на день закінчення строку кредитування, а також несплачений штраф відповідно до пунктів 1.3.3., 2.2. Генеральної угоди у розмірі, зазначеному позивачем, 303, 80 грн, тому є підставі для часткового задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача вказаних сум у розмірі 5 821,49 грн.
В іншій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки проценти за користування кредитом за період з 31.12.2017 по 29.05.2019 безпідставно нараховані банком поза межами строку кредитування, анкета-заява та умови Генеральної угоди не передбачали нарахування пені і комісії за неналежне виконання умов кредитного договору.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати пені у комісії.
Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, - в анкеті-заяві позичальника, генеральній угоді, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту й Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та їх погодження зі споживачем.
Такий правовий висновок відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у якій зазначено, що відповідно до принципу справедливості, добросовісності та розумності неможливе покладення на слабшу сторону договору - споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Суд першої інстанції, надаючи оцінку наданим позивачем письмовим доказам, зазначив, що сторонами кредитного договору не дотримано письмової форми правочину, оскільки Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості містить лише факсимільне відтворення підпису голови правління банку і відбиток печатки відображений технічним засобом. 
З такими висновками суду не можна погодитися з огляду на таке.
Частинами першою-третьою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
При цьому пунктом 1.8. Генеральної угоди передбачено, що при її укладенні банк використовує факсимільне відтворення підпису голови правління банку, а також відтворення відтиску печатки банку технічними друкованими засобами, що погоджено і підтверджено підписом ОСОБА_1 .
Такі умови передбачені також Умовами та правилами надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк».
Отже, вказана форма укладення зазначеного договору в силу презумпції, передбаченої статтею 204 ЦК України, є правомірною.
Викладене узгоджується з правовим висновком, зробленим Верховним Судом у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 вересня 2019 року в справі № 753/23701/15 (провадження № 61-33427св18).
Однак суд першої інстанції вказані вимоги закону та встановлені обставини справи не врахував, у зв`язку з чим безпідставно дійшов висновку про недоведеність факту укладення кредитного договору.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції з порушенням норм процесуального права, без належної оцінки наданих позивачем доказів, дійшов висновків, що не відповідають обставинам справи і дослідженим доказам, з порушенням вищезазначених норм матеріального права, безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову і стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» кредитної заборгованості у розмірі 5 821,49 грн, що включає заборгованість за кредитом - 4 326,69 грн та процентами в сумі 1 191,00 грн, штраф - 303, 80 грн.
В частині стягнення процентів за користування кредитом за період з 31.12.2017 по 29.05.2019, пені та комісії позов не підлягає задоволенню за його безпідставністю. 
Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати, що складають сплачений судовий збір в сумі 4802,5 грн (а.с. 1, 80), підлягають компенсації за рахунок відповідача у межах задоволених вимог - в сумі 2363 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково. 
Рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 25 листопада 2019 року скасувати.
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», код ЄДРПОУ 14360570, кредитну заборгованість в розмірі 5 821,49 грн, що включає заборгованість за кредитом - 4 326,69 грн та процентами в сумі 1 191,00 грн, штраф - 303, 80 грн.
Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в частині стягнення процентів за користування кредитом за період з 31.12.2017 по 29.05.2019, пені та комісії пені та комісії залишити без задоволення.
У відшкодування судових витрат стягнути з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», код ЄДРПОУ 14360570, судовий збір в сумі 2 363 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня їїприйняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий  С. М. Єгорова

Судді С. А. Кіселик

С. І. Мурашко