ф
ПОСТАНОВА
Іменем України

03 квітня 2020 року 
Київ
справа №826/2492/17
адміністративне провадження №К/9901/33295/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Юрченко В.П.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Пасічник С.С., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Трініті» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києві від 30.05.2017 (суддя - Келеберда В.І.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2017 (колегія суддів: Бужак Н.П., Костюк Л.О., Троян Н.М.) у справі № 826/2492/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трініті» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,                                                           

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Трініті» (далі - Товариство)  звернулось до  Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ДФС)  про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.11.2016 року №5702615141, №5712615141, №572261541.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що висновки викладені в акті перевірки, щодо відсутності та непідтвердженості проведення господарської операції з його контрагентом не знаходять свого підтвердження в дійсності, у зв`язку із чим відсутні підстави для винесення спірних податкових повідомлень-рішень.
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києві від 30.05.2017, яка була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2017 в задоволені позову відмолено. Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, з чим погодився суд апеляційної інстанції зазначив, що господарські правовідносини між позивачем та його контрагентом носили удаваний зміст, оскільки керівника останнього, який підписував всі угоди, що були укладені між такими суб`єктами господарювання засуджено за вироком суду за пособництво фіктивному підприємству. 
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати позов задовольнити. Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам позовних вимог та апеляційної скарги, які досліджувались судами. При цьому, звертає увагу Верховного Суду на те, що податковий орган, здійснюючи перегляд спірних податкових повідомлень-рішень в порядку адміністративного оскарження визнав, що між Товариством та його контрагентом відбулися фінансово-господарські операції з приводу поставку товарів, а тому висновки відповідача про нереальність таких угод спростовано. Крім того, належність первинних документів підтверджується висновком експерта, який не оцінено належним чином судами попередніх інстанцій. 
          Переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 12.10.2016 по 19.10.2016 року ДФС проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Трініті» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Голд Трейд», за результатами якої складено акт від 26.10.2016 №332/26-15-14-01-04/31111166.
З акту вбачається, що перевіркою встановлено наступні порушення позивачем:
- п.44.1 ст. 44, п.п. 134.1.1, п. 134.1, ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2015 рік на загальну суму 227 160 грн.;
- п. 198.1, п.198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 160 042 грн. за липень 2015 року та завищено від`ємне значення, що зараховується  до складу податкового кредиту наступного звітного періоду в сумі 92 358 грн.
На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 11.11.2016:
- №5702615141, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 240 063 грн., з яких за податковим зобов`язанням - 160 042 грн. та за штрафними фінансовими санкціями - 80 021 грн.;
- №5722615141, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 227160 грн.;

- №5712615141, яким  позивачу нараховано суму штрафних санкцій з податку на додану вартість у розмірі 92 358 грн.
Висновки відповідача про такі порушення ґрунтуються на удаваності господарських правовідносин позивача з ТОВ «Голд Трейд», з огляду на матеріали кримінального провадження, в який встановлено умисел  керівника ТОВ «Голд Трейд» у фіктивному підприємництві. 
Не погоджуючись із даними рішеннями відповідача, позивач оскаржив їх до суду, який визнав їх законними, з чим погоджується Верховний Суд, з таких підстав. 
Проведення господарських операцій суб`єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.
Відповідно до приписів підпункту «а» пункту 198.1 та пунктів 198.2, 198.3 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
За вимогами пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Згідно із пунктом 138.2 статті 138 ПК України фінансовий результат до оподаткування зменшується: на суму розрахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до пункту 138.3 цієї статті; на суму залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної з урахуванням положень цієї статті Кодексу, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта; на суму дооцінки та вигід від відновлення корисності основних засобів або нематеріальних активів в межах попередньо віднесених до витрат уцінки та втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності. 
Зважаючи на вимоги вищенаведених норм суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір по суті, дійшли правильного висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та складу витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів, робіт та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, які містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
Так, вирішуючи спір по суті та посилаючись на положення податкового законодавства чинного на час виникнення спірних правовідносин, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що наведеними правовими нормами, в першу чергу, регламентовано пряму взаємозалежність правильності врахування платником податку у податковому обліку витрат на оплату придбаних у контрагента товарів/робіт/послуг чи отримання відповідного доходу від підтвердження проведених господарських операцій належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
Як установлено судом апеляційної інстанції, і що не спростовано матеріалами справи Товариство не у належний спосіб вело податковий,  а також бухгалтерський облік. При цьому, Верховний Суд не може приймати до уваги вказаний позивачем висновок експерта, що був долучений ним лише до матеріалів касаційного провадження, так як виготовлений вже після розгляду судами попередніх інстанцій даної справи. Відповідно до частини другої ст. 341 КАС України,  суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Натомість, судами попередніх інстанцій надано оцінку наявним правовідносинам, які, за його висновками, не мали реального змісту, а  документи бухгалтерського обліку складено формально.
При цьому, правильно взято до уваги, що податковий орган під час судового розгляду справи в обґрунтування прийнятих спірних податкових повідомлень-рішень навів обставин, які б вказували на безтоварність операції, тоді як позивач не зміг у належний спосіб довести хибність такої позиції.
Судами попередніх інстанцій досліджено долучені позивачем до матеріалів справи типові договори поставки №42201, №42202, №42205, №42206, №42207, що укладені в липні місяці 2015 року, а також  договір поставки №07/17/1 від 17.07.2015 наслідки реалізації по яким були спростовані під час судового розгляду. При цьому обсяг тверджень та доводів позивача викладених у касаційній скарзі не спростовують висновків судів, оскільки вироком Печерського районного суду міста Києва від 20.04.2016, яким ОСОБА_1 , засновника та директора ТОВ «Голд Трейд», визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 27 ч.1 с. 205 Кримінального кодексу України, та призначено їй покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 8 500 грн.
У постанові Верховного Суду України від 05.03.2012 (справа № 21-421а11) також міститься правовий висновок, відповідно до якого податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.
Окрім того, Верховний Суд України, з чим погоджується Верховний Суд, неодноразово висловлював правову позицію що статус фіктивного підприємництва не сумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами (постанова ВС України від 14.03.2017 ЄДРСР 65537637)
За таких умов суд першої інстанції, з чим погодився суд апеляційної інстанції, надаючи оцінку обставинам справи та наявним у справі доказам, об`єктивно звернув увагу на недостатність наданих позивачем доказів для підтвердження фактів та результатів реального виконання здійснених ним з контрагентом господарських операцій, а також на оформлення первинних документів з порушенням вимог, встановлених статтею  9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», у зв`язку з чим зробив вмотивований висновок про не доведення реальності здійснених господарських операцій та факту використання придбаних робіт та послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку - позивача.
Доводи позивача в касаційній скарзі про те, що податковий орган, здійснюючи перегляд спірних податкових повідомлень-рішень в порядку адміністративного оскарження визнав, що між Товариством та його контрагентом відбулися фінансово-господарські операції з приводу поставки товарів, а тому висновки відповідача про нереальність таких угод спростовано не є достатніми для скасування рішень судів в даній справі, оскільки висновки та мотиви податкового органу є підставою для прийняття відповідного рішення саме цим органом про задоволення або відмову в задоволені скарги платника податків.
Рішенням ДФС України від 16.01.2017 (а.с.12-14), податкове повідомлення-рішення №5722615141, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 227160 грн. було дійсно скасовано, в частині завищення Товариством витрат за липень 2015 по взаємовідносинах з ТОВ «Голд Трейд», щодо яких підтверджено  здійснення оплати у 2015 році. Такі висновки ДФС України зробила, віднісши перераховані кошті Товариством на користь ТОВ «Голд Трейд» до безповоротної фінансової допомоги, з огляду на те, що самі господарські операції були нереальними. Тобто, факт скасування ДФС України зазначеного податкового повідомлення-рішення не спростовує висновки викладені відповідачем в акті перевірки за наслідками, якого були винесені спірні у даній справі рішення. При цьому, не дослідження судами попередніх інстанцій даних обставин не впливає на висновки судів про відсутність підстав для скасування спірних податкових повідомлень-рішень.     
Підсумовуючи наведене, Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про те, що оскаржувані позивачам податкові повідомлення-рішення є таким, що ґрунтується на нормах закону, а тому вони не підлягають скасуванню.
          Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
          Керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України, 

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Трініті» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києві від 30.05.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2017 - без змін.          
2. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко
І.А. Васильєва 
 С.С. Пасічник ,
Судді Верховного Суду