ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 червня 2020 року           справа №360/351/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участі представника позивача Дядько Г.П., представника відповідача Резнікової І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року (повне судове рішення складено 30 березня 2020 року у м. Сєвєродонецьку) у справі № 360/351/20 (суддя в І інстанції Шембелян В.С.) за позовом Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,                                                   

                                                          УСТАНОВИВ:

В січні 2020 року Комунальне підприємство «Лисичанськтепломережа» (далі - КП «Лисичанськтепломережа», платник податків) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Луганській області (далі - ГУ ДПС у Луганській області, податковий орган), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 13.01.2020 № 0000255004, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 97 464,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 48 732,00 грн. (далі – Спірне податкове повідомлення-рішення).
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ГУ ДПС у Луганській області за результатами камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з ПДВ КП «Лисичанськтепломережа» за жовтень 2019 року, винесено Спірне податкове повідомлення-рішення. Так, позивачем при складанні податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2019 року включено до складу податкового кредиту суму ПДВ за податковими накладними за жовтень 2013 року у розмірі 6300,97 грн. та за лютий 2014 року в розмірі 91 162,82 грн. по контрагенту НАК «Нафтогаз України», на підставі проведеної оплати за спожитий природний газ у розмірі 584 785,82 грн. КП «Лисичанськтепломережа» є підприємством теплової комунальної енергетики, заснованим на майні територіальної громади м. Лисичанська, та займається виробництвом, транспортуванням, постачанням теплової енергії для підприємств, бюджетних установ та організацій, населення міст Лисичанськ, Новодружеськ, Привілля. Відповідачем в порушення чинного законодавства при перевірці не застосована спеціальна норма п. 44 підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України (далі - ПК України).
Крім того, висновки Акта камеральної перевірки про порушення позивачем п. 198.6 ст. 198 ПК України є помилковими, оскільки податкові накладні за жовтень 2013 року та за лютий 2014 року зареєстровані своєчасно та у відповідному звітному періоді (жовтень 2019 року) віднесено до податкового кредиту суму ПДВ у розмірі 97 464,00 грн.  Також, на думку позивача, є підставою для скасування оскарженого рішення арифметична помилка відповідача в оскарженому повідомленні-рішенні, оскільки при визначенні загальної суми, на яку збільшено позивачу грошове зобов`язання вказано суму 77 665,50 грн., а сума податкового зобов`язання збільшена на 97 464,00 грн., та застосовані штрафні (фінансові) санкції на суму 48 732,00 грн., загальна арифметична сума яких є більшою за визначену в податковому повідомленні-рішенні. 
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, що і на обґрунтування позовної заяви. Апелянт наголошує, що місцевим судом помилково не застосовано до спірних правовідносин норми п. 44 підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України, яким визначено, що тимчасово, до 01 січня 2022 року, платники податку, які здійснюють постачання (в тому числі оптове), передачу, розподіл електричної та/або теплової енергії визначають дату виникнення податкових зобов`язань та податкового кредиту за касовим методом. У позивача, як підприємства, що застосовує касовий метод податкового обліку, право на податковий кредит за операціями з придбання товарів (теплової енергії) виникло з дати списання коштів з його банківського рахунку на користь постачальників, незалежно від дат складення податкових накладних, тому апелянт зазначає, що ним правомірно включено до податкового кредиту в податковій декларації за жовтень 2019 року ПДВ в сумі 97 464,00 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
В судовому представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, проти чого заперечував представник відповідача. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.
На виконання вимог пункту 49.18 статті 49, пункту 54.1 статті 54, пункту 202.1 статті 202 ПК України позивачем до Лисичанського управління ГУ ДПС у Луганській області подано податкову декларацію з податку на додану вартість від 19.11.2019 № 9274812581 за жовтень 2019 року, в якій до складу податкового кредиту віднесено суми податку на додану вартість в загальному розмірі 97 464,00 грн. на підставі податкової накладної НАК «Нафтогаз України» від 21.10.2013 № 17624 за жовтень 2013 року у розмірі 6300,97 грн. та податкової накладної НАК «Нафтогаз України» від 28.02.2014 № 6585 за лютий 2014 року у розмірі 91 162,82 грн. (а.с.27-28, 44-45).
12.12.2019 головним державним ревізором-інспектором відділу податків і зборів з юридичних осіб Лисичанського управління ГУ ДПС у Луганській області Шнітко С.М. на підставі п.п.19-1.1.1 та 19-1.1.2 п. 19-1.1 ст.19-1, п.п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.54.3 ст.54, п.п.75.1.1 п. 75.1 ст. 75, п.76.1 та 76.3 ст. 76 ПК України проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на додану вартість за жовтень 2019 року КП «Лисичанськтепломережа», податковий номер 13401321.
За наслідками камеральної перевірки складено акт від 12.12.2019 № 422/12-32-50-04/13401321, згідно з висновками якого дані камеральної перевірки податкової звітності з податку на додану вартість за жовтень 2019 року КП «Лисичанськтепломережа» свідчать про порушення пункту 198.6 статті 198 розділу V ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту і відповідно до заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до державного бюджету на 97 464,00 грн. Таким чином, збільшується сума ПДВ, яка за результатами декларації за жовтень 2019 року підлягає сплаті платником податку до бюджету у сумі 97 464,00 грн, відповідальність платника передбачена пунктом 123.1 статті 123 глави 11 розділу ІІ ПК України (а.с.40-41). 
23.12.2019 позивач направив на адресу ГУ ДПС у Луганській області заперечення на акт від 12.12.2019 № 422/12-32-50-04/13401321 (а.с.8-9).
14.01.2020 позивач отримав відповідь ГУ ДПС у Луганській області від 10.01.2020 № 107/10/1232-50-04 щодо розгляду заперечення на акт, згідно з якою висновки акту камеральної перевірки від 12.12.2019 № 422/12-32-50-04/13401321 є обґрунтованими та такими, що відповідають чинному законодавству (а.с.10-11).
На підставі акту від 12.12.2019 № 422/12-32-50-04/13401321 ГУ ДПС у Луганській області винесено Спірне податкове повідомлення-рішення (а.с.42).
Слід звернути увагу, що в податковому повідомленні-рішенні загальна сума, на яку збільшено позивачу грошове зобов`язання вказана в розмірі: 77 665,50 грн. (сімдесят сім тисяч шістсот шістдесят п`ять гривень 50 копійок). Отже, відповідач припустився очевидної арифметичної помилки при обчисленні загальної суми податкового зобов`язання та штрафної санкції (97464,00 + 48732,00), зазначивши замість належної  суми в розмірі 146 196,00 грн. (сто сорок шість тисяч сто дев`яносто шість гривень 00 копійок) меншу суму 77 665,50 грн (сімдесят сім тисяч шістсот шістдесят п`ять гривень 50 копійок). 
Відповідно до розрахунку розміру штрафної санкції, до позивача Спірним податковим повідомленням-рішенням застосовано штрафну санкцію на підставі вимог п. 123.1 ст. 123 ПК України у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування при повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку (перше визначення відбулося згідно з податковим повідомленням-рішенням від 13.02.2019 № 0002245005) (а.с.43).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд зазначив, що позивач відповідно до вимог п. 198.6 ст.198 ПК України не сформував податковий кредит з податку на додану вартість на підставі податкової накладної від 21.10.2013 № 17624 та від 28.02.2014 № 6585, складеної НАК «Нафтогаз України», тому у відповідача, як контролюючого органу, виникло зобов`язання самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, відповідно до вимог п.54.3 ст.54 ПК України.
З такими висновками не погоджується колегія суддів та, надаючи правову оцінку встановленим обставинам, керується такими вимогами чинного законодавства.
Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України), у редакції, що діяла на день подання податкової звітності з податку на додану вартість за жовтень 2019 року.
Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.
Згідно з п. 7.3 ст. 7 ПК України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього  Кодексу  та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.
Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів. регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Абз.1 п. 44.2 ст. 44 ПК України встановлює, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Підпунктом 134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Згідно зі ст.135 цього Кодексу базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Згідно із п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. 
Відповідно до абз.3 п.198.6 ст.198 ПК України (у редакції на день складання НАК «Нафтогаз України» податкової накладної від 21.10.2013 № 17624 та від 28.02.2014 № 6585) у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.
Законом України № 643 від 16.07.2015 внесені зміни до п.198.6 ст.198 ПК України, яким доповнено новим абзацом наступного змісту: "Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної".
Законом України № 1797 від 21.12.2016 внесені зміни до абз.4 п. 198.6 ст.198 ПК України, та викладено у новій редакції: "У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування. У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу перебіг зазначеного строку переривається на період зупинення їх реєстрації та відновлюється з дня припинення процедури зупинення їх реєстрації згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу".
Так, суд першої інстанції, проаналізувавши наведені норми, дійшов висновку, що з дня виникнення права КП «Лисичанськтепломережа» включення до складу податкового кредиту сум ПДВ за податковою накладною від 21.10.2013 № 17624 та від 28.02.2014 № 6585 протягом 365 днів, визначених п.198.6 ст.198 ПК України, змінено двічі редакцію цієї норми, але зазначеною нормою визначено право включення до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування. Тому, з урахуванням останніх змін у п.198.6 ст.198 ПК України, що регулює питання формування податкового кредиту та дати виписаної накладної, – останній день включення до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманої накладної є 31.12.2017.
Проте, місцевим судом не враховано той факт, що позивач є платником податку, який здійснює постачання теплової енергії та ПК України визначено для таких платників порядок та підстави визначення дати виникнення податкових зобов`язань та податкового кредиту, а саме за касовим методом.
Так, відповідно до абзацу першого пункту 187.10 статті 187 ПК  України платники податку, які постачають теплову енергію, природний газ (крім скрапленого), надають послуги з транспортування та/або розподілу природного газу, водопостачання, водовідведення чи послуги, вартість яких включається до складу квартирної плати чи плати за утримання житла, фізичним особам, бюджетним установам, не зареєстрованим як платники податку, а також житлово-експлуатаційним конторам, квартирно-експлуатаційним частинам, об`єднанням співвласників багатоквартирних будинків, іншим платникам податку, які здійснюють збір коштів від зазначених покупців з метою подальшого їх перерахування продавцям таких товарів (надавачам послуг) у рахунок компенсації їх вартості, визначають дату виникнення податкових зобов`язань та податкового кредиту за касовим методом.
Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг.
Пунктом 44, яким підрозділ 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України був доповнений згідно із Законом від 24.11.2015 № 812-VІІІ, встановлено, що тимчасово, до 01.01.2019, платники податку, які здійснюють постачання (у тому числі оптове), передачу, розподіл електричної та/або теплової енергії, постачання вугілля та/або продуктів його збагачення товарних позицій 2701, 2702, 2703 00 00 00, 2704 00 згідно з УКТ ЗЕД, надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, визначають дату виникнення податкових зобов`язань та податкового кредиту за касовим методом (пункт 44 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21.12.2016 №1797-VІІІ).
Норма цього пункту поширюється на операції, за якими дата виникнення першої з подій, визначених у пункті 187.1 статті 187 та у пункті 198.2 статті 198 цього Кодексу, припадає на звітні (податкові) періоди до 1 січня 2019 року (абзац другий цього пункту).
За змістом норм пункту 44 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України касовий метод повинен застосовуватися на всіх етапах постачання до кінцевого споживача (незалежно від кола споживачів) всіма платниками податку (в тому числі й виробниками), оскільки інше законом не встановлено.
У підпункті 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 ПК України касовий метод для цілей оподаткування згідно з розділом V цього Кодексу визначено як метод податкового обліку, за яким дата виникнення податкових зобов`язань визначається як дата зарахування (отримання) коштів на банківський рахунок (у касу) платника податку або дата отримання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) ним товарів (послуг), а дата віднесення сум податку до податкового кредиту визначається як дата списання коштів з банківського рахунку (видачі з каси) платника податку або дата надання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) йому товарів (послуг).
Отже, якщо платник податку згідно з нормами ПК України формує податковий кредит за касовим методом, сума ПДВ, зазначена в податковій накладній, виписаній постачальником товару (послуги), включається ним до складу податкового кредиту того податкового (звітного) періоду, в якому відбулася оплата товару (послуги) (надання інших видів компенсації вартості поставлених товарів (послуг).
Згідно з абзацом третім пункту 198.6 статті 198 ПК України податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту
Як вже було зазначено вище, нормою абзацу третього цього ж пункту в редакції Закону від 02.12.2010 № 2755-VI, яка діяла до 01.01.2015 (у редакції на день складання НАК «Нафтогаз України» податкової накладної від 21.10.2013 № 17624 та від 28.02.2014 № 6585), було передбачено, що у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.
Платники податку, що застосовували касовий метод до набрання чинності цим Кодексом або застосовують касовий метод, мають право на включення до податкового кредиту сум податку на підставі податкових накладних, отриманих протягом 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку (абзац четвертий пункту 198.6 в зазначеній редакції).
Законом від 28.12.2014 №VIІІ, який набрав чинності з 01.01.2015, абзаци третій та четвертий пункту 198.6 викладені в новій редакції, згідно з якою суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 180 календарних днів з дати складення податкової накладної; для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку; для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно.
Відповідно до абзацу четвертого пункту 198.6 статті 198 ПК України у редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016 № 1797, із змінами, внесеними згідно із Законом від 09.11.2017 № 2198-VІІІ (набрав чинності з 01.01.2018), у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.
Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод (абзац п`ятий пункту 198.6 статті 198 в  редакції Закону від 09.11.2017 № 2198-VІІІ).
Отже, норми абзаців четвертого, п`ятого пункту 198.6 статті 198 та норми пункту 44 підрозділ 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України мають окремі об`єкти регулювання і не конкурують одна з одною.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 200/8622/19-а.
Також, аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що податковим (звітним) періодом, в якому у платника податку, який  відповідно до норм ПК України веде податковий облік за касовим методом,  виникає право на податковий кредит, є період, в якому здійснюється оплата за товар (послугу) (або інші види компенсації їх вартості). Сума ПДВ, яка включається до податкового кредиту, повинна бути підтверджена податковою накладною, зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних. Якщо податкова накладна зареєстрована своєчасно (відповідно до вимог пункту 201.10 статті 201 ПК України), а оплату за товар (послугу) здійснено у межах 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної, право на податковий кредит виникає в податковому (звітному) періоді оплати і діє до закінчення 1095 календарних днів; якщо ж оплату здійснено після 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної - право на податковий кредит виникає в податковому (звітному) періоді, в якому здійснена оплата, а продовження строку не діє. У разі коли податкова накладна зареєстрована з порушенням строку реєстрації право на податковий кредит виникає: а) оплата здійснена до реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних - в період реєстрації податкової накладної  і діє до закінчення 1095 календарних днів з дня складення податкової накладної; б) оплата здійснена після реєстрації податкової накладної - в період оплати і діє до закінчення 1095 календарних днів з дня складення податкової накладної; в) оплата здійснена після реєстрації податкової накладної  і після закінчення 1095 календарних днів - в період оплати, а продовження строку не діє.
Аналогічна правова позиція щодо застосування норм пункту 187.10 статті 187, абзаців третього, четвертого та п`ятого пункту 198.6 статті 198 ПК України, пункту 44 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України при вирішенні питання про право на податковий кредит платника ПДВ, який згідно з чинним законодавством застосовує касовий метод податкового обліку, викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 360/1805/19.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно зі ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, а позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення з прийняттям нового про задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції присуджує позивачу відшкодування судових витрат зі сплати судового збору на загальну суму 5346,00 грн.: за подання позову до суду першої інстанції на суму 2192,95 грн. та за подання апеляційної скарги на суму 3153,00 грн. 
Керуючись статтями 139, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, - 
         
                                                   ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» – задовольнити.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року у справі № 360/521/20 – скасувати. 
Прийняти нову постанову.
Позовні вимоги Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.01.2020 № 0000255004 – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Луганській області від 13.01.2020 № 0000255004.
Стягнути на користь Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» (код ЄДРПОУ 13401321, місцезнаходження: вул. Тепла, буд. 17, м. Лисичанськ, Луганська область, 93113) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Луганській області (код ЄДРПОУ 43143746, вул. Енергетиків, 72, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93401) судові витрати у сумі 5346 (п`яти тисяч триста сорока шести гривень) 00 копійок сплаченого судового збору. 
Повне судове рішення – 11 червня 2020 року. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий суддя                                                                                І. В. Сіваченко

Судді                                                                                                    А. А. Блохін

                                                                                                    Т. Г. Гаврищук