Постанова                                    
Іменем України
08 квітня 2020 року
м. Київ
справа № 553/1443/17
провадження № 61-15264св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_1 ,
відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Четверта полтавська державна нотаріальна контора,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду 
м. Полтави, у складі судді Новака Ю. Д., від 06 березня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Триголова В. М., Дорош А. І., Лобова О. А., від 22 липня 2019 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до 
ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування.
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_3 .  Сторони є спадкоємцями ОСОБА_3 за законом першої черги, як рідні донька та син, інші спадкоємці першої черги відсутні.
ОСОБА_3 хворіла на злоякісне новоутворення прямої кишки і була прооперована. Догляд за матір`ю у післяопераційний період здійснювала тільки вона, відповідач ОСОБА_2 здоров`ям матері не цікавився, матеріальну допомогу на лікування не надавав, хоча мав таку можливість, оскільки він та його сім`я мали добрий дохід. 
У жовтні 2013 року здоров`я матері різко погіршилося і вона вже не мала можливості здійснювати самостійно догляд за собою, обмежено пересувалася. В зв`язку з цим позивач вимушена була 31 жовтня 2013 року звільнитися з роботи та домовилася про прибирання під`їздів у будинку, де вони проживали, щоб здійснювати за матір`ю постійний догляд та мати можливість купувати необхідні їй ліки. Зароблені грошові кошти, що отримувала використовувала разом з її пенсією на їжу та ліки для матері. Неодноразово зверталася до ОСОБА_2 з проханням про надання матеріальної допомоги на ліки, що були призначені матері, але він відмовляв в цьому як і в наданні допомоги по догляду, не виконував свій обов`язок по утриманню матері, що знаходилася в безпорадному стані та потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування. Вона була вимушена продати усі ювелірні прикраси, грошові кошти, що отримала після продажу, були витрачені для лікування її матері.
Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила суд усунути ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 .
У серпні 2017 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов до 
ОСОБА_1 про визнання права власності на частину нерухомого майна в порядку спадкування за законом.
В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 посилався на те, що 
10 листопада 2016 року він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . 
Його мати була членом житлово-експлуатаційного кооперативу «Космічний» з 1968 року і повністю виплатила пайові внески за квартиру в 1983 році, але оскільки за життя не встигла належним чином зареєструвати право власності на квартиру нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину.
З урахуванням викладеного ОСОБА_2 просив визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 06 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Усунуто ОСОБА_2 від права на спадкування після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_2 не надавав та ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві - 
ОСОБА_3 , яка потребувала допомоги у зв`язку з похилим віком, тяжкою хворобою та безпорадним станом, його умисні дії, а в інших випадках бездіяльність, були спрямовані на уникнення від обов'язку забезпечити таку підтримку.
Задоволення позовних вимог ОСОБА_1 суд вважав підставою для залишення зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування без задоволення .
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Полтавського апеляційного суду від 22 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 06 березня 2019 року - без змін.
Приймаючи постанову від 22 липня 2019 року, колегія суддів виходила з того, що судом першої інстанції при ухвалені рішення були належним чином оцінені подані сторонами докази, встановлені обставини справи та правильно застосовані норми матеріального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухваливши при цьому нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, а його зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Касаційна скарга на рішення Ленінського районного суду м. Полтави 
від 06 березня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду 
від 22 липня 2019 року надійшла до Верховного Суду в серпні 2019 року.
Ухвалою Верховного Суду від 21 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі № 553/1443/17 та витребувано її матеріали з місцевого суду. 
В серпні 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2019 року зупинено виконання оскаржуваних судових рішень до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.
Ухвалою Верховного Суду від 20 березня 2020 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована помилковістю висновків судів попередніх інстанцій.
Вважав, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що ОСОБА_3 , отримуючи допомогу від ОСОБА_1 , додатково потребувала допомоги і від нього, а також того, що він мав можливість надавати допомогу матері, але ухилявся від її надання. 
Звертає увагу касаційного суду, що в матеріалах справи відсутня довідка про його доходи. Суди залишили поза увагою той факт, що він надавав матері фізичну допомогу (виконував роботу по господарству, возив матір на дачу). 
Зазначає, що є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а з 2012 року пенсіонером, тобто непрацездатною особою і сам потребує матеріальної допомоги.
Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу
У вересні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу, в якому позивач, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просила касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої входить:
- земельна ділянка площею 0, 0500 га, що розташована на території 
села Клюшники Полтавського району Полтавської області;
- квартира АДРЕСА_1 в житлово-експлуатаційному кооперативі «Космічний». При цьому, пайові внески за квартиру вносилися спадкодавцем з 1968 року та були виплачені повністю у 1983 році, але за життя ОСОБА_3 не встигла належним чином зареєструвати своє право власності на зазначене нерухоме майно.
Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є її діти:  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які у встановленому законом порядку прийняли спадщину.
ОСОБА_3 була особою похилого віку, хворіла на злоякісне новоутворення прямої кишки та була прооперована з приводу онкологічного захворювання.
Суди вважали, що свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 підтвердили матеріальну та фізичну змогу ОСОБА_2 надавати допомогу своїй матері, що знаходилася у безпорадному стані.
Свідок ОСОБА_9 , яка є дружиною відповідача, пояснила, що фінансової допомоги матері чоловіка не надавали, оскільки не мали такої можливості. Стверджувала, що чоловік не кидав матір, а навідував її та купував ліки.
Витрати на поховання ОСОБА_3 понесені ОСОБА_1 
ОСОБА_2 до 16 березня 2017 року працював у службі таксі та зареєстрований, як приватний підприємець.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі по тексту в редакції Кодексу на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частин першої - п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають не в повній мірі.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтями 1216, 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.
Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.
Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.
Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги саме від спадкоємця-відповідача, за умови отримання її від інших осіб, чи мав цей спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.
При цьому відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 17 березня 2020 року у справі № 676/6852/17 (провадження № 61-17477св19), 
від 02 березня 2020 року у справі № 133/1625/18 (провадження
№ 61-1419св20), від 19 лютого 2020 року у справі № 205/5168/18 (провадження № 61-18878св19), від 19 червня 2019 року у справі 
№ 491/1111/15-ц (провадження № 61-14655св18), від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18).
Відповідно до частини першої, третьої статті 12, частини першої 
статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з наявності в матеріалах справи належних та допустимих доказів, які свідчать про безпорадний стан ОСОБА_3 , її потребу у сторонньому допомозі та догляді і ухилення ОСОБА_2 від виконання обов`язку щодо надання спадкодавцю такої допомоги при можливості її надання, що є підставою для усунення від права на спадкування.
При цьому, із сукупності необхідних обставин для усунення від права на спадкування, передбачених статтею 1224 ЦК України, судами не досліджувалося та не було встановлено потребу спадкодавця 
ОСОБА_3 в допомозі саме сина ОСОБА_2 , за умови, що допомогу матері надавала донька ОСОБА_1 , яка проживала із нею в одній квартирі.
Переглядаючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції та перевіряючи його законність і обґрунтованість в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд, в порушення вимог статей 367, 374 ЦПК України, наведені недоліки не усунув та дійшов передчасного висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Полтави 
від 06 березня 2019 року без змін.
Також, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суди не перевірили наявність обставин з якими ОСОБА_2 пов`язував пред`явлення цього позову та передбачених законом підстав для його задоволення.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом належним чином не встановлені та не надано оцінку доводам зустрічного позову ОСОБА_2 постанова апеляційного суду не в повній мірі відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості, що відповідно до статті 411 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції належить врахувати висновки Верховного Суду у постановах від 17 березня 2020 року у справі № 676/6852/17 (провадження № 61-17477св19), від 02 березня 
2020 року у справі № 133/1625/18 (провадження № 61-1419св20), 
від 19 лютого 2020 року у справі № 205/5168/18 (провадження 
№ 61-18878св19), від 19 червня 2019 року у справі № 491/1111/15-ц (провадження № 61-14655св18), від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18), дати належну оцінку наявним у справі доказам, доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.
Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Разом з тим, оскільки постанова апеляційного суду скасовується з направленням справи на новий апеляційний розгляд, то підстави для поновлення виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави 
від 06 березня 2019 року та постанови Полтавського апеляційного суду 
від 22 липня 2019 року відсутні.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Постанову Полтавського апеляційного суду від 22 липня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді:	Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович