ПОСТАНОВА
Іменем України

07 травня 2020 року 
Київ
справа №640/5508/19
адміністративне провадження №К/9901/27580/19

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду:
суддя-доповідач Гусак М.    Б.,
судді Гімон М.   М., Усенко Є.   А.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-впроваджувальна фірма «Криптон» на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 4 червня 2019 року (суддя Погрібніченко І.   М.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 5    вересня 2019 року (судді Парінов А.   Б., Беспалов О.   О., Ключкович В.   Ю.) у справі №640/5508/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-впроваджувальна фірма «Криптон» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю Науково - впроваджувальна фірма «Криптон» (далі - ТОВ НВФ «Криптон») звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві) від 14 березня 2019  року №   0220381206.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на безпідставність висновків відповідача щодо порушення граничних строків реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до податкових накладних за 2018 рік у Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН), оскільки такі податкові накладні не підлягали наданню отримувачу (покупцю), тому щодо них діяли виключення, передбачені статтею 120-1 Податкового кодексу України (далі - ПК України), які передбачають звільнення платника податку від штрафних санкцій.

Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 4 червня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 5  вересня 2019 року, у задоволенні позову відмовив. 

Не погодившись із ухваленими у справі судовими рішеннями, ТОВ НВФ «Криптон» подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при розгляді справи, просить скасувати ці судові рішення та задовольнити позовні вимоги.

Відповідач правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористався.

Касаційна скарга розглядається відповідно до пункту 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року №460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, тобто до 8 лютого 2020 року. 

Обговоривши наведені в касаційній скарзі доводи, перевіривши обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 120-1.1. статті 120 ПК України порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу у визначених цією нормою розмірах.

Позивач вважає, що оскільки приписи статті 120-1 ПК України містять множинне трактування прав платників податків щодо звільнення від відповідальності за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних, то суди помилково не врахували положення пункту 56.21 статті 56 ПК України та не прийняли рішення на користь платника податків.

Суди встановили, що 19 лютого 2019 року ГУ ДФС у м. Києві на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та пункту 75.1 статті 75, в порядку пункту 76.3 статті 76 ПК України, проведено камеральну перевірку своєчасності реєстрації податкових накладних та/або розрахунку коригування до податкових накладних у ЄРПН ТОВ НВФ «Криптон» за 2018 рік.

За результатами проведення камеральної перевірки контролюючим органом складено акт від 19 лютого 2019 року №1824/26-15-12-06/19136506, за висновками якого відповідачем встановлено порушення ТОВ НВФ «Криптон» граничних строків реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до податкових накладних за 2018 рік у ЄРПН та прийнято податкове повідомлення-рішення від 14    березня 2019 року № 0220381206, яким застосовано штраф за затримку реєстрації податкових накладних у ЄРПН у розмірі 10 % на загальну суму 915239,81  грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що для звільнення від відповідальності, передбаченої пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України, необхідна наявність двох обов`язкових складових: податкова накладна не повинна надаватись отримувачу (покупцю) та, водночас, повинна бути складена на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.

При цьому суди послалися на те, що зазначення в податкових накладних типу - 02 означає, що такі накладні не стосуються операцій, що звільняються від оподаткування або оподатковуються за нульовою ставкою; зазначення у податкових накладних типу - 09 (складена на постачання для операцій, які звільнені від оподаткування податком на додану вартість) у той час, коли такі операції не підпадають під визначений статтею 197 ПК України перелік операцій звільнених від оподаткування ПДВ, також не може слугувати підставою для звільнення позивача від відповідальності за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних у ЄРПН. 

Ураховуючи наведене, суди дійшли висновку, що позивачем не спростовано обов`язку щодо сплати ним штрафу за допущене порушення податкового законодавства та відповідно - висновку про протиправність прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до частин першої-третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним приписам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

На думку колегії суддів, статтею 120-1.1 статті 120 ПК України винятки із загальних правил сформульовано чітко та стосуються реєстрації двох видів податкових накладних: 1) яка не надається отримувачу (покупцю) та складена на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування; 2) яка не надається отримувачу (покупцю) та складена на постачання товарів/послуг для операцій, які оподатковуються за нульовою ставкою. Тобто для застосування виключень і звільнення від відповідальності обов`язковою умовою є звільнення операції від оподаткування або її оподаткування за нульовою ставкою.

Аналогічне тлумачення норми пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України в частині умов звільнення від відповідальності викладено в постановах Верховного Суду від 4    вересня 2018 року (справа №816/1488/17) та від 13 серпня 2019 року (справа №  2040/7988/18).

Висновки судів попередніх інстанцій, є результатом оцінки наявних у їх розпорядженні доказів. Суд касаційної інстанції не може не погодитись із нею, оскільки така оцінка судами попередніх інстанцій дана з дотриманням вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування всіх обстави справи на підставі належних та допустимих доказів.

Доводи позивача про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Водночас у касаційній скарзі відсутні доводи щодо порушення норм процесуального права, встановлення якого є безумовною підставою для скасування оскаржуваних судових рішень відповідно до вимог частини другої статті 353 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

За правилами частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 341, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, колегія суддів 

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-впроваджувальна фірма «Криптон» залишити без задоволення.

2. Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 5 вересня 2019 року та рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 4 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                М.   Б. Гусак

Судді:                                                                                                     М.   М.   Гімон

                                                                                                    Є.   А. Усенко