ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2020 року                                                              Справа №906/1093/19 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В. ,  суддя Дужич С.П. 
при секретарі судового засідання Кужель Є.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Житомирської області від 08.01.2020р. (повний текст - 20.01.2020р.) у справі №906/1093/19 (суддя Кудряшова Ю.В.)
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради
про стягнення 561611,90 грн. 

за участі представників:
позивача - Незнамова Т.О., довіреність №14-355 від 10.10.2019р., 
відповідача - не з`явився; 

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 08.01.2020р. у справі №906/1093/19 задоволено частково позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради про стягнення 561611,90 грн.
Зменшено розмір обґрунтовано заявленої до стягнення пені на 50% - до 171513,36 грн.
Стягнуто з Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 171513,36 грн. пені, 60449,92 грн. 3% річних, 158135,26 грн. інфляційних, а також 8424,18 грн. сплаченого судового збору.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою (т.2, арк.справи 57-63).
Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» не погоджується з рішенням Господарського суду Житомирської області від 08.01.2020р. щодо часткового задоволення позовних вимог у зв`язку зі зменшенням судом розміру пені на 50%, і вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, зокрема ст.233 Господарського кодексу України, ст.ст.549-552, 599, 625 Цивільного кодексу України, та процесуального, ст.ст.236, 238 Господарського процесуального кодексу України, без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню в цій частині.
Скаржник вважає, що рішення суду не містить обґрунтованого покликання на будь-які докази, які б підтверджували скрутне матеріальне становище відповідача по справі.
Стверджує, що в даному випадку відповідачем не доведено реального фінансового стану, а тому положення Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку доказування не дотримано, адже відповідач не надав жодного доказу для того, щоб можна було зробити висновок про скрутний фінансовий стан відповідача. Тобто, суд першої інстанції лише із формулювання про скрутний матеріальний стан зробив висновок про те, що фінансове становище відповідача є саме таким. За наведеного, висновок суду суперечить як положенням законодавства, так і матеріалам справи.
Також апелянт стверджує, що судом взагалі не було з`ясовано, чи були заподіяні позивачу збитки неналежним виконанням зобов`язання, а також не було оцінено розмір таких збитків.
Скаржник вважає, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов`язанням за договором купівлі-продажу природного газу.
Апелянт звертає увагу, що несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, посилається на положення ст.ст.224, 226, 233, 236, 238 Господарського кодексу України, ст.ст.525, 526, 549-551, 599 Цивільного кодексу України, правові висновки, викладені у Постанові Вищого господарського суду України від 08.04.2015р. у справі №902/1568/14.
На підставі викладеного просить суд рішення Господарського суду Житомирської області від 08.01.2020р. у справі №906/1093/19 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені скасувати, прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги щодо стягнення пені в розмірі 171513,36 грн., у стягненні якої було відмовлено, - задовольнити; судові витрати зі сплати судового збору розмірі 3859,06грн. за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача по справі.
Ухвалою суду від 18.02.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Житомирської області від 08.01.2020р. у справі №906/1093/19. Розгляд апеляційної скарги призначено на 11.03.2020р. об 10:30год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4.
10.03.2020р. на електронну адресу суду від Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу.
У відзиві відповідач звертає увагу на те, що як вбачається з положень п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про публічні закупівлі» для отримання коштів по розрахунку за поставлене тепло, комунальні та державні установи мають мати відповідне фінансування з бюджету.
Зазначає, що на даний час підприємство знаходиться в скрутному фінансовому становищі i має дебіторську заборгованість за надані послуги з теплопостачання споживачами міста, яка станом на 06.11.2019р. становить 89818376,65 грн. (докази наявні в матеріалах справи). З огляду на баланс та звіт про фінансові результати, КП «Житомиртеплокомуненерго» є збитковим.
Станом на 06.11.2019р. заборгованість споживачів за спожиті послуги з теплопостачання склала більше 89 млн.грн. Дана заборгованість виникла у зв`язку із неплатоспроможністю деяких верств населення та відсутність вчасної оплати з державних та бюджетних установ. Однак, підприємством проводиться значна претензійно-позовна робота. Щомісячно до районних судів подається значна кількість заяв про стягнення заборгованості. Введеться активна співпраця з органами Державної виконавчої служби. З державними виконавцями проводяться спільні рейди. Вказані дії дають відповідні результати по стягненню боргів, але цього недостатньо для виведення підприємства з фінансової кризи.
Зазначає, що на даний час всі розрахунки по відкритих виконавчих провадженнях та поточні платежі за спожитий природний газ відповідачем проводяться із поточних рахунків зі спеціальним режимом використання, які відкриті в філії - Житомирське обласне управління ДП «Ощадбанк» відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 18 червня 2014р. №217 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природнього газу».
Згідно із вищенаведеною Постановою, кошти які надійшли від споживачів на поточні рахунки КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради зі спеціальним режимом використання розподіляє національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та щомісячно встановлює норматив перерахування коштів гарантованому постачальнику (у відсотках) за формулою, яка наведена у Постанові. Таким чином, у відповідача немає у законних підстав розпоряджатись коштами, які надходять від споживачів за спожиту теплову енергію на поточні рахунки КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради зі спеціальним режимом використання.
Відповідач просить звернути увагу на те, що підприємство є комунальної форми власності та не с кінцевим споживачем природного газу відповідач є теплопостачальною організацію, яка виробляє теплову енергію для потреб споживачів, в даному випадку для бюджетних установ та організацій та інших споживачів та є збитковим, про що свідчить звіт про фінансовий стан підприємства.
Зазначає, що позивач в свою чергу не надав доказів, що внаслідок невчасних розрахунків позивач поніс збитки або ця обставина вплинула на його фінансовий стан.
На підставі викладеного просить суд у задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства «НАК «Нафтогаз України» до Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради відмовити повністю, рішення Господарського суду Житомирської області від 08.01.2020р. залишити без змін.
Відповідач не забезпечив явки свого представника у судове засідання 11.03.2020р., хоч про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений у встановленому законом порядку (арк.справи 78).
Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, а явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.
У судовому засіданні 11.03.2020р. представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, надав пояснення по справі. Просив суд скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 08.01.2020р. у справі №906/1093/19 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені скасувати, прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги щодо стягнення пені в розмірі 171513,36 грн., у стягненні якої було відмовлено, - задовольнити; судові витрати зі сплати судового збору розмірі 3859,06грн. за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача по справі.

Розглядом матеріалів справи встановлено.
27.10.2016р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник, позивач) та Комунальним підприємством "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради (споживач, відповідач) укладено договір №4823/1617-БО-10 постачання природного газу (далі-Договір) (т.1, арк.справи 12-20). 
В період з 31.10.2016р. по 31.03.2017р. сторонами підписано Додаткові угоди №1-5 (т.1, арк.справи 21-27).
Постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.2016р. №1044 "Питання акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019р. №226 було затверджено Статут Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", згідно якого змінено тип компанії на приватне акціонерне товариство та змінено найменування компанії, а саме повне найменування українською мовою - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 
Позивач вказує, що на виконання умов Договору передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 71905853,86 грн. 
Оскільки оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно, чим порушив п.6.1. Договору, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 343026,72 грн. пені, 60449,92 грн. 3% річних та 158135,26 грн. інфляційних.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:
Відповідно до ч.1, 2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Апелянт оскаржує рішення в частині зменшення розміру пені.
Умовами п.8.2 Договору сторони визначили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Перевіривши в апеляційному провадженні вказаний розрахунок пені (т.1, арк.справи 28-32), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що її нарахування в сумі 343026,72 грн. за визначений позивачем період, виходячи з обумовлених Договором періодів прострочення щодо кожного факту передачі природного газу за актом, проведено вірно, тому позовні вимоги в цій частині задоволено правомірно.
Як вбачається з протоколу судового засідання суду першої інстанції від 08.01.2020р., представник відповідача просив Господарський суд Житомирської області зменшити розмір штрафних санкцій на 90%. При цьому, у відзиві на позовну заяву (т.2, арк.справи 3-5), КП "Житомиртеплокомуненерго" зазначив, що знаходиться в скрутному фінансовому становищі і має дебіторську заборгованість за надані послуги з теплопостачання споживачами міста, яка станом на 06.11.2019р. становить 89818316,65 грн. Дана заборгованість виникла у зв`язку із неплатоспроможністю деяких верств населення та відсутність вчасної оплати з державних та бюджетних установ, не зважаючи на те, що ведеться претензійно-позовна робота з боржниками та ведеться активна співпраця з органами ДВС, але цього недостатньо для виведення підприємства з фінансової кризи. З огляду на баланс та звіт про фінансові результати, КП "Житомиртеплокомуненерго" є збитковим. 
Також відповідач звертав увагу, що в даний час всі розрахунки по відкритих виконавчих провадженнях та поточні платежі за спожитий природний газ відповідачем проводяться із поточних рахунків зі спеціальним режимом використання, які відкриті в філії - Житомирське обласне управління АТ "Ощадбанк" відповідно до Постанови КМУ від 18.06.2014р. №217 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу". Алгоритм розподілу коштів, що надходять на рахунок зі спеціальним режимом користування затверджується постановою НКРЕКП та проводиться банківською установою самостійно на підставі договору про відкриття рахунку зі спеціальним режимом користування.
Згідно із вищенаведеною Постановою, кошти які надійшли від споживачів на поточні рахунки КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради зі спеціальним режимом використання розподіляє національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та щомісячно встановлює норматив перерахування коштів гарантованому постачальнику (у відсотках) за формулою, яка наведена у Постанові. Таким чином, відповідача зазначає, що немає законних підстав розпоряджатись коштами, які надходять від споживачів за спожиту теплову енергію на поточні рахунки КП "Житомиртеплокомуненерго" ЖМР зі спеціальним режимом використання. 
Разом з тим, підприємство є комунальної форми власності та не є кінцевим споживачем природного газу. Відповідач є теплопостачальною організацією, яка виробляє теплову енергію для потреб споживачів, в даному випадку для бюджетних установ та організацій та інших споживачів та є збитковим, про що свідчить звіт про фінансовий стан підприємства.
Згідно ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов`язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.
Як встановлено 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі Господарського процесуального кодексу України йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов`язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв`язку з порушенням зобов`язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.
Колегія суддів приймає до уваги майновий стан відповідача та те, що заборгованість за природний газ, отриманий відповідачем від позивача виникла через несплату кінцевими споживачами. При цьому, на момент звернення позивача з позовом до суду першої інстанції сума основного боргу відповідачем була частково погашена, а після звернення - погашена в повному розмірі. Позивач не надав суду доказів заподіяння йому збитків внаслідок прострочення сплати суми заборгованості за поставлений природний газ.
З огляду на встановлені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно зменшив розмір обґрунтовано заявленої до стягнення пені на 50% - до 171513,36 грн.
Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи викладене, Господарський суд Житомирської області дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до ч.4 ст.11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі. 
При цьому, п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії").
Доводи скаржника в апеляційній скарзі, спростовуються наведеним вище, матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і висновків суду не спростовують.
У відповідності до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст.275-280 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду винесено у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника. 
Керуючись ст.ст.269, 270, 272, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Житомирської області від 08.01.2020р. у справі №906/1093/19 залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 16.03.2020р.

Головуючий  суддя                                                                      Саврій В.А. 

Суддя                                                                                              Коломис В.В.  

Суддя                                                                                              Дужич С.П.