Ухвала
Іменем України
 
15 квітня 2020 року
м. Київ
Справа № 211/4392/19
Провадження № 51-1859 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 09 січня 2020 року щодо 
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше судимого, останній раз 19 вересня 2012 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць. Звільнений 20 травня 2016 року по відбуттю покарання,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої  та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна.
Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він, будучи особою, яка раніше вчинила розбій, 15 липня 2019 року о 19.48 год, перебуваючи у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, в магазині «  ІНФОРМАЦІЯ_2 », що на вул. Водоп`янова, 3, в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, маючи намір здійснити напад з метою заволодіння чужим майном, переслідуючи корисливу мету, перестрибнув через торговельний прилавок і відкрито заволодів грошима потерпілої ОСОБА_5 в сумі 3850 грн, які знаходились під прилавком. Продавець магазину ОСОБА_6 спробувала припинити протиправні дії, однак ОСОБА_4 завдав їй удар ножем, який приніс з собою та тримав в руці, в ліве плече, спричинивши легкі тілесні ушкодження, які викликали короткочасний розлад здоров`я. Після цього ОСОБА_4 з викраденим з місця злочину зник і розпорядився ним на свій розсуд.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 січня 2020 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 09 січня 2020 року та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції, у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Вказує, що апеляційний суд, усупереч вимогам ст. 419 КПК України, при залишенні апеляційної скарги прокурора без задоволення, доводів про м`якість призначеного ОСОБА_4 покарання належним чином не перевірив. Зокрема суд не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, даних про особу засудженого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має непогашену судимість, знову вчинив тяжкий злочин. Також прокурор вказує про підвищену суспільну небезпечність засудженого, з огляду на обставини та характер вчиненого ним злочину. Враховуючи викладене, прокурор вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, а призначене ОСОБА_4 покарання є явно несправедливим внаслідок м`якості.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості  ОСОБА_4  у вчиненні інкримінованого йому злочину та кримінально-правова оцінка його діяння за ч. 2 ст.187 КК України у касаційній скарзі не оспорюються. 
Стосовно доводів прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також невідповідності ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України, вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Вирішення судом питання про призначення  ОСОБА_4  покарання, ґрунтується на наведених вимогах закону.
Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, обираючи ОСОБА_4 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу ОСОБА_4 , який повністю визнав вину у вчиненні злочину, щиро розкаявся, характеризується посередньо. 
Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд обґрунтовано визнав щире каяття, врахувавши також обставини, які обтяжують покарання, зокрема рецидив злочинів та вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та в стані, викликаному вживанням наркотичних засобів. 
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства і необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 187 КК України з конфіскацією майна. При призначенні покарання суд не порушив вимог статей 65–67 КК України, оскільки вказане покарання відповідає конкретним обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого. 
Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через м`якість колегія суддів не вбачає.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку за скаргою прокурора, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без зміни, зазначивши в ухвалі підстави ухвалення такого рішення.Стосовно доводів, викладених в апеляції прокурора, щодо м`якості призначеного ОСОБА_4 покарання, які є аналогічними доводам у його касаційній скарзі, суд апеляційної інстанції навів відповідні мотиви їх необґрунтованості. 
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України. 
Таким чином, оскільки з касаційної скарги прокурора та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною першого заступника прокурора Дніпропетровської області на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 09 січня 2020 року щодо  ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
 
ОСОБА_1                                             ОСОБА_2                               ОСОБА_3