П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
19 червня 2020 року                                                                                    м. Київ
 
Справа № 22-7279                                           Головуючий у1-й інстанції - Миколаєць І. Ю.
Унікальний № 759/12762/18                                                            Доповідач - Пікуль А. А.
 
Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:
 
                    головуючого                                       Пікуль А. А.
                    суддів                                                  Гаращенка Д. Р.
                                                                                 Невідомої Т. О.
                    
розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , адвоката Єфімова Олександра Миколайовича, на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінантна», про відшкодування збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
 
у с т а н о в и л а:
 
У серпні 2018 року ОСОБА_1 , пред`явив в суд позов до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просив стягнути з відповідача заподіяні внаслідок ДТП збитки в сумі 91 281 грн та судовий збір (а.с.2).
В обгрунтування позову вказував, що 19 грудня 2017 року близько 02 год. 15 хв.  ОСОБА_2  керуючи транспортним засобом, марки «Mercedes Benz G500 v8», державний номерний знак  НОМЕР_1 , рухаючись по проспекту Перемоги, 83/3 в м. Києві, в порушення вимог п.п. 12.1,13,1 Правил дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного бокового інтервалу в наслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Аudi 80»державний номерний знак НОМЕР_2 та причинив пошкодження транспортному засобу «Аudi 80» який належить на праві власності  ОСОБА_1 . 
Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 24 січня 2018 року відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності.
Протоколом огляду транспортного засобу № 14 від 11січня 2018 року, складеному оцінювачем  Лапко Е. М. , встановлено спричинення механічних пошкоджень. Згідно оцінки (Звіт № 14 про оцінку автомобіля «Аudi 80» держ. номер  НОМЕР_2  від 23 січня 2018 року) власнику автомобіля «Аudi 80» ОСОБА_1 , завдано матеріальний збиток в результаті пошкодження при ДТП на суму 89 781 грн.
Факт пошкодження відповідачем автомобіля «Аudi80» держ.номер НОМЕР_2 внаслідок ДТП, підтверджується постановою від 24 січня 2018 року з виправленнями, внесеними постановою Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2018 року у справі про адміністративне правопорушення № 759/387/18, протоколом огляду транспортного засобу від 11 січня 2018 року № 14 з фототаблицею, звітом № 14 про оцінку автомобіля «Аudi 80» держномер НОМЕР_2 від 23 січня 2018 року; актом здачи-прийняття робіт № ОУ-Ю-56, рахунком-фактури № СФ-134/18 про проведення транспортного дослідження «Аudi80» держ.номер НОМЕР_2 , чеком про оплату за надане дослідження від 13 червня 2018 року складає 1 500 грн.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю заявленого позову.
 
Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 , адвокат Єфімов О. М., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити  (а.с. 80-83).
Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 у визначений судом строк не подав. Ухвала про відкриття апеляційного провадження у справі отримана відповідачем 18 квітня 2020 року.
 
За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга представника ОСОБА_1 , адвоката Єфімова О. М., на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
 
Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню  з таких підстав.
При розгляді справи районним судом були встановлені наступні обставини.
          19 грудня 2017 року близько 02 год. 15 хв.  ОСОБА_2  керуючи транспортним засобом, автомобілем марки «Mercedes Benz G500 v8», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проспекту Перемоги, 83/3 в м. Києві, в порушення вимог п.п. 12.1,13,1 Правил дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного бокового інтервалу внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Аudi 80»державний номерний знак НОМЕР_2 та спричинив пошкодження транспортному засобу «Аudi 80», який належить позивачу на праві власності.
Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 24 січня 2018 року, з виправленнями, внесеними постановою від 19 лютого 2018 року, у справі про адміністративне правопорушення №759/387/18  ОСОБА_2 визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності.
Згідно оцінки (Звіт № 14 про оцінку автомобіля «Аudi80» держ.номер НОМЕР_2 від 23 січня 2018 року) власнику автомобіля «Аudi 80» ОСОБА_1 , завдано матеріальний збиток в результаті пошкодження при ДТП на суму 89 781 грн.
Судом встановлено з офіційного сайту МТСБУ, що 05 липня 2018 року Національна комісія з державного регулювання у сфері ринків фінансових послуг прийняла розпорядження про анулювання ліцензії на провадження страхової діяльності ТДВ «СТ «Домінанта» та вона втратила статус члена в МТСБУ. Однак, вказаний факт не є підставою для не виконання цією страховою компанією зобов`язань за цивільно-правовими угодами.
При цьому, відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТзДВ «Страхове товариство «Домінанта» зареєстроване в реєстрі, є діючим, в стані припинення не перебуває. Тому на переконання суду жодних підстав для висновку про неможливість виплати цією компанією страхового відшкодування позивачу не вбачається. Підприємство не перебуває у процесі банкрутства.
Будь-яких доказів того, що страховик ТзДВ «Страхового товариства «Домінанта» відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, судом не здобуто.
          Відмовляючи в задоволенні вимог ОСОБА_1   районний суд виходив з того, що саме на ТзДВ «Страхове товариство «Домінанта» як страховика відповідача покладений обов`язок з відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, згідно звимогами ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Позивач передчасно пред`явив вимогу про відшкодування шкоди у вищезазначеній частині безпосередньо до ОСОБА_2 , а відтак суд не знаходить підстав для задоволення позову оскільки під час розгляду справи не доведено, що позивач звертався до страховика відповідача та отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування, не доведено існування підстав стверджувати про те, що устраховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування позивачу, який, не звертаючись з відповідними вимогами до ТзДВ «Страховетовариство «Домінанта», відразу пред`явив вимогу до відповідача.
При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги апеляційний суд  виходить з наступного.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.
Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позову відповідають обставинам справи.
Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення  (а.с. 74-77).
Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить. 
          
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
          Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
          Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
          Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
Згідно вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
          Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
          Предметом позову по даній справі є вимога про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 19 грудня 2017 року.
          Статтею 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
          За приписами ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ТОВ «Страхове товариство «Домінанта», відповідно Полісу № АМ/1531632, з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну 100 000 грн (а.с. 55).
          Відповідно до п. 22.1ст. 22 ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
          У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"порядку.
          Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
          Доводи скарги стосовно того, що відмова потерпілого від права на відшкодування шкоди за рахунок страхового відшкодування  за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні, оскільки покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
          Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
          Вищевикладене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність.
          Тобто позивач має право звернення до страховика за відшкодування майнової шкоди, а разі якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
          Посилання у скарзі на те, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року стосується інших правовідносин спростовується вищевикладеним.
 
          Доводи скарги стосовно того, що  ТзДВ «Страхове товариство «Домінанта» з 13 червня  2019 року перебуває у стадії припинення, не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування сокауржваного рішення з огляду на таке.
У даному випадку ДТП мала місце 19 грудня 2017 року та потерпілий мав право звернутись до страхової компанії з заявою про відшкодування шокди у межах річного строку, принаймні до кінця 2018 року, а  ТзДВ «Страхове товариство «Домінанта» перебуває у стадії припинення з 13 червня  2019 року.
Крім того,  відповідно до ст.. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування  цивільно-правової   відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди,  заподіяної життю,    здоров`ю    та/або    майну     потерпілих     внаслідок дорожньо-транспортної   пригоди   та  захисту  майнових  інтересів страхувальників.
            Згідно ст. 20 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» уразі  ліквідації  страховика,  правонаступника  якого встановлено,   договори   страхування   зберігають  свою  силу  до закінчення строку дії такого договору. У разі ліквідації страховика за його  власним  рішенням визначені    договором    обов`язки   цього   страховика   виконує ліквідаційна комісія. У  разі  ліквідації  страховика за рішенням визначених законом  органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової  відповідальності  виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки  страховика  за  такими договорами, для виконання яких у страховика,  що  ліквідується,  недостатньо  коштів  та/або майна, приймає  на  себе  МТСБУ.  Виконання  обов`язків  у повному обсязі гарантується   коштами  відповідного  централізованого  страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.
Отже у  разі  ліквідації  страховика за рішенням визначених законом  органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової  відповідальності  виконує ліквідаційна комісія.
 
Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.
Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного  рішення  немає.
 
Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Єфімова Олександра Миколайовича, залишити без задоволення. 
 
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.  
 
Головуючий                                                                      А. А. Пікуль
 
Судді                                                                                 Д. Р. Гаращенко
 
Т. О. Невідома