Постанова 
Іменем України
 
17 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 462/3979/16
провадження № 61-2793св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М.,               Кузнєцова В. О. 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 ,
відповідач -  ОСОБА_3 ,
третя особа - Друга Львівська державна нотаріальна контора,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 18 жовтня 2018 року у складі судді Ліуша А. І. та постанову Львівського апеляційного суду від               26 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Мікуш Ю. Р., Приколота Т. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2016 року  ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - Друга Львівська державна нотаріальна контора, у якому просив усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка є рідною матір`ю стороні по справі. У 2010 році ОСОБА_4 тяжко захворіла, через похилий вік та хворобу перебувала у безпорадному стані, потребувала постійного догляду і матеріальної допомоги. ОСОБА_3 було відомо про важкий стан матері, проте він не здійснював за нею догляду, не надав матеріальної допомоги. Вважає, що ОСОБА_3 ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві. 23 серпня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Він (позивач) самостійно поніс витрати на поховання матері. 
Враховуючи викладене, просив задовольнити позов.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 18 жовтня                  2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що даний спір зумовлений виключно тривалим особистим конфліктом сторін по справі (братів). Суд не встановив факту умисного ухилення                      ОСОБА_3 від надання спадкодавцеві допомоги; перебування спадкодавця в безпорадному стані через тяжку хворобу та потребу спадкодавця в допомозі саме ОСОБА_3 .
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Залізничного районного суду міста Львова від 18 жовтня 2018 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
 
У лютому 2020 року  ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду                         із касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, справу направити на новий розгляд.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що законодавством не перебачено встановлення факту перебування особи у безпорадному стані встановленням відповідної групи інвалідності. До матеріалів справи долучені медичні документи, що підтверджують наявні захворювання                   у ОСОБА_4 . Безпорадний стан підтверджується показами свідків, яким суди не надали належну оцінку. Вказує, що відповідач ОСОБА_3 визнав, що ОСОБА_4 хворіла. Апеляційний суд не надав можливості підготувати відповідь на відзив до апеляційної скарги та в день отримання цього відзиву розглянув справу.
 
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу та узагальнення його доводів
 
У березні 2020 року до суду касаційної інстанції надійшов відзив                ОСОБА_3 , у якому він просить касаційну скаргу залишити без задоволення.
 
Посилається на те, що суди дали оцінку всім зібраним доказам у справі і їх висновок є обґрунтованим. Позивачем не доведено наявності підстав для задоволення позову. Відзив на апеляційну скаргу поданий 23 січня          2019 року, а справа розглянута 26 грудня 2019 року, що свідчить про наявність достатнього часу для подання відповіді на відзив до апеляційної скарги.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року відкрито провадження                у справі та витребувано її з суду першої інстанції. 
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції                    у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У березні 2020 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме: частку у житловому будинку АДРЕСА_1 .
 
Спадкоємцями І черги за законом є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 
 
23 серпня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 
 
Мотивувальна частина
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що під час розгляду справи             в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи                 з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
 
Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
 
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.
 
Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
 
Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.
 
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку, що позивач не довів наявності обставин для застосування частини п`ятої статті 1224 ЦК України, на які він посилався як на обґрунтування своїх вимог, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_3 ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві            ОСОБА_4 та те, що вона перебувала у безпорадному стані та потребувала такої допомоги і зверталася до ОСОБА_3 з проханням надати таку допомогу.
 
У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі                             № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св18) та від 04 липня 2018 року                 у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зроблено висновок, що «ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій».
 
Встановивши, що відсутні підстави, передбачені частиною п`ятою                    статті 1224 ЦК України для усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за законом, суди зробили правильний висновок про відмову             в задоволенні позову.
 
Доводи касаційної скарги про те, що судами належним чином не досліджено показання свідків, ОСОБА_3 самоусунулась від надання допомоги спадкодавцю направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, а суди надали їм належну правову оцінку відповідно до вимог статті 89 ЦПК України.
 
Доводи касаційної скаргу про те, апеляційний суд не надав можливості підготувати відповідь на відзив до апеляційної скарги та в день отримання цього відзиву розглянув справу, є безпідставними, оскільки цивільно-процесуальним законодавством не передбачено можливості та необхідності подання відповіді на відзив до апеляційної скарги.
 
Інші доводи касаційної скарги ОСОБА_2 не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, якими             у повному обсязі з`ясовані обставини справи, перевірені доводи сторін та дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції. 
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях,               з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо  подання обґрунтування, що випливає                        зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ,                від 18 липня 2006 року).
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 18 жовтня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:	В. С. Жданова  	
 	В. М. Ігнатенко  	
 	В. О. Кузнєцов