ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 квітня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 333/40/20(2-а/333/44/20)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Мельника В.В. (доповідач),
                               суддів:  Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,     
розглянувши в порядку 
письмового провадження
в м. Дніпрі апеляційну скаргу                      ОСОБА_1 

на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2020 року (головуючий суддя - Тучков С.С.)в адміністративній справі

за позовом                                                    ОСОБА_1 

до                                                             Інспектора роти №2 батальйону №2 Управління патрульної поліції у запорізькій області Департаменту патрульної поліції лейтенанта Анзіна Сергія Анатолійовича

про                                                             визнання протиправними дій та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до Інспектора роти №2 батальйону №2 Управління патрульної поліції у запорізькій області Департаменту патрульної поліції лейтенанта Анзіна Сергія Анатолійовича (далі - Відповідач), в якому просив суд: 
- визнати протиправними дії Інспектора роти №2 батальйону №2 Управління патрульної поліції у запорізькій області Департаменту патрульної поліції лейтенанта Анзіна Сергія Анатолійовича;
- скасувати постанову серії ЕАК №1909829 від 27 грудня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП;
- зазначену справу про адміністративне правопорушення закрити.
В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на те, що вказана постанова винесена з порушенням чинного законодавства, зокрема норм КУпАП, оскільки матеріали справи не містять доказів наявності в діях (бездіяльності) Позивача складу адміністративного правопорушення. З огляду на обставини викладені у позовній заяві просив суд задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2020 року по справі №333/40/20(2-а/333/44/20) у задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону №2 Управління патрульної поліції у Запорізькій області Департаменту патрульної поліції лейтенанта Анзіна Сергія Анатолійовича про визнання протиправними дій посадової особи та скасування постанови серії ЕАК № 1909829 від 27.12.2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП - відмовлено. (а.с. 19-20).
Позивач - ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції взагалі не прийняв рішення по суті позовних вимог щодо належного відповідача та не залучив до участі у справі співвідповідача.
Відповідач не подав відзив на апеляційну скаргу.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 27 грудня 2019 року відносно Позивача складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК №1909829, якою на останнього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень.
В обґрунтування спірної постанови вказано те, що 27 грудня 2019 року позивач, керуючи транспортним засобом ВАЗ Sens, номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Північньокільцева/Європеська, 2, у м. Запоріжжі, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкість та не зупинився, чим створив перешкоди для пішоходів, чим порушив п. 18.4 Правил дорожнього руху і скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст.122 КУпАП (а.с.5).
Оскарження правомірності винесеного суб`єктом владних повноважень рішення у формі постанови від 27 грудня 2019 року є предметом судового розгляду в даній справі. 
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 року №80731-X; Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 року № 3353-XII; Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року № 580-VIII; Постанови Кабінету Міністрів України "Про Правила дорожнього руху" від 10.10.2001 року №1306.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що адміністративний позов заявлено до інспектора роти №2 батальйону №2 Управління патрульної поліції у Запорізькій області Департаменту патрульної поліції лейтенанта Анзіна С.А., тобто до неналежного відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні такого позову.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.
Згідно з ч. 5 ст. 48 КАС України під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Відповідно до ч. 6, ч 7 ст. 48 КАС України після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку.
Заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.
З аналізу наведених норм випливає те, що зазначення Позивачем у позовній заяві неналежного Відповідача та не подання Позивачем клопотання про заміну неналежного Відповідача, не позбавляє суд першої інстанції можливості/права залучити другого відповідача, особливо, в тому випадку, коли суд з`ясував, що відповідати за позовом повинен інший суб`єкт владних повноважень, а підстави для задоволення позову до відповідача, якого вказав позивач, відсутні.
З матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, не навів підстав, які б перешкоджали останньому за власною ініціативою, керуючись ч. 4 ст. 48 КАС України, залучити відповідного органу Національної поліції як співвідповідача, у разі якщо, на думку суду першої інстанції, Інспектор роти №2 батальйону №2 Управління патрульної поліції у запорізькій області Департаменту патрульної поліції лейтенант Анзін Сергій Анатолійович є неналежним відповідачем у даній справі.
Вищевикладене свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Поряд із зазначеним, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
При цьому, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг
В даному випадку, Позивач просить суд захистити свої права, свободи або законні інтереси, які порушені внаслідок прийняття саме Інспектором роти №2 батальйону №2 Управління патрульної поліції у запорізькій області Департаменту патрульної поліції лейтенантом Анзіним Сергієм Анатолійовичем  постанови серії ЕАК №1909829, що свідчить про належність обраного позивачем відповідача та про помилковість висновків суду першої інстанції.
Згідно з п. 18.4 Правил дорожнього руху якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Частиною другою ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту спірної постанови випливає, що підставою для притягнення особи до відповідальності слугувало те, що Позивач наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкість та не зупинився, чим створив перешкоди для пішоходів.
Дослідивши матеріали справи колегія суддів встановила, що Відповідачем, на якого покладено обов`язок доказування, не надано жодних доказів, вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, що свідчить про не підтвердження наявності в діях Позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Приймаючи рішення по суті заявлених апеляційних вимог, суд апеляційної інстанції, також, враховує висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26.04.2018 р. у справі №338/1/17 стосовно того, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.
Підсумовуючи вищевикладене, та з урахуванням того, що оскільки Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, а всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вчинення Позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та, як наслідок, неправомірність притягнення Позивача до адміністративної відповідальності.
Поряд із зазначеним, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що порушення права внаслідок дій інспектора має бути реальним, а факт такого порушення - доведеним Позивачем.
Колегія суддів вважає, що для повного захисту порушених прав Позивача скасування спірної постанови і закриття провадження у справі є достатнім. Визнання дій по її складенню протиправними не є доцільним та така позовна вимога повністю охоплюється задоволеними вимогами, що свідчить про відсутність підстав для задоволення такої вимоги позивача.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 04 березня 2020 року підлягає скасуванню. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.  243,  311,  317,  321,  322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2020 року по справі №333/40/20(2-а/333/44/20) - скасувати.
Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАК №1909829 від 27 грудня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП ОСОБА_1 .
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та, відповідно до ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційному оскарженню не підлягає.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова