ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/6253/16-ц  Номер провадження 22-ц/814/1325/20	Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О.  Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого судді Прядкіної О.В., 
суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І., 
секретаря Кальник А.М.,
за участі: представника відповідача – адвоката Гонтар В.М.,
розглянувши в режимі відеоконференції з  Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 лютого 2020 року, прийнятого під головуванням судді Кривич Ж.О. в м. Кременчук
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:
У серпні 2016 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з вказним позовом. Зазначав, що відповідач уклала з банком кредитний договір № 27/AV15-09-07 від 06.09.2007 року, не виконуючи зобовязання по вказаному договору у ОСОБА_1 утворилась заборгованість у розмірі 95 435,24 грн., яку ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просив сягнути.
01.12.2016 року у справі ухвалено заочне рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку 94 110,78 грн. 
Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17.01.2017 року заочне рішення від 01.12.2016 року скасовано, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 14.02.2019 року замінено позивача по справі Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» на ТОВ «Вердикт капітал».
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 лютого 2020 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» заборгованість за кредитним договором № 27/AV15-09-07 від 06.09.2007 року, яка станом на 02 березня 2016 року становить 750,45 доларів США.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» судовий збір у розмірі 304 грн. 77 коп.
Рішення оскаржила ОСОБА_1 , яка в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення в цій частині та відмовити у задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення залишити без змін. 

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав:
Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 06.09.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 27/AV15-09-07, на виконання якого банк надав позичальнику кредит в сумі 24 895 доларів США 00 центів зі строком повернення до 06 вересня 2014 року зі сплатою процентів за користування кредитом за процентними ставками, встановленими п. 4.1. кредитного договору.
Пунктом 2.3. кредитного договору визначено цільове використання кредитних коштів - придбання автомобіля.
Відповідно до п. 3.3 кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язалася здійснювати щомісячні ануїтетні платежі по погашенню заборгованості по кредиту згідно графіку погашення заборгованості. 
Згідно п. 4.1. кредитного договору визначено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами упродовж першого року кредитування в розмірі 11,3%, 2-го року 11,1%, 3-го 10,8%, 4-го 10,6%, 5-го 10,4%, 6-го 10,2%, 7-го 10% річних. 
За розрахунками банку у ОСОБА_1 утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором, яка станом на 02 березня 2016 року за курсом НБУ (1 долар США + 27,0852 грн.) становить 95 435,24 грн. з яких: прострочена заборгованість – 750 доларів США 45 центів (що в еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на 02.03.2016 року становить – 20 326 грн. 09 коп.) прострочена заборгованість за відсотками – 154 доларів США 42 центи (що в еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на 02.03.2016 року становить – 4 182 грн. 50 коп.), пеня – 70 926,65 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд своє рішення мотивував тим, що відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, вимоги позивача про стягнення процентів та пені після 06.09.2014 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.
Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
З матеріалів справи вбачається, що між сторонами було укладено кредитний договір на строк до 06 вересня 2014 року, що у відповідності до ст. 1048 ЦК України є днем повернення позики.
Тобто, як вірно зазначив суд першої інстанції, 06 вересня 2014 року кредитор втратив право здійснювати передбачені договором проценти та пеню відповідно до пункту 4 та 6 Кредитного Договору.
Посилання в апеляційній скарзі, що Банком було протиправно збільшено відсоткову ставку до 13,3 % річних не заслуговують на увагу.
Так, пунктами 4.7, 4.8. даного договору визначено, що сторони домовилися, що у випадку непогашення, несвоєчасного погашення або погашення не в повному обсязі трьох поспіль щомісячних ануїтетних платежів та/або процентів або ж у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, зокрема передбачених у п.5.2 кредитного договору (позичальник не уклав зі страховиком договір страхування предмету застави на наступний рік кредитування або позичальник уклав договір страхування предмету застави на не погоджених банком умовах) за користування кредитним ресурсами встановлюється процентна ставка у розмірі 13,3 процентів річних, подальше нарахування процентів проводиться за вказаною новою процентною ставкою та, відповідно, розмір щомісячного ануїтетного платежу за цим Договором становить 457 доларів США, починаючи з 11 числа місяця, в якому позичальник не сплатив або несвоєчасно сплатив або не в повному обсязі третій поспіль вищезазначений платіж При цьому, Позичальник підписанням цього Договору підтверджує, що для вказаного вище застосування нової процентної ставки та нового розміру щомісячного ануїтетного платежу не вимагається підписання Сторонами будь-яких інших додаткових документів, крім цього Договору.
Згідно п. 5.2.позичальник зобов`язується застрахувати на весь період дії цього Договору на користь Банку предмет застави, переданий у забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором, на умовах, погодженим з Банком. В разі, коли на виконання зазначених зобов`язань, позичальник у період дії цього договору укладає з страховиком договори страхування предмету застави із строком дії таких договорів страхування на один рік. Позичальник зобов`язується протягом дії цього Договру щорічно укладати на кожен наступний рік кредитування договори страхування предмету застави на користь Банку на погоджених з Банком умовах. При цьому позичальник зобов`язаний здійснювати зазначене переукладання договору страхування та надавати Банку укладений договір страхування на наступний рік кредитування не пізніше ніж за 30 днів до дати закінчення строку дії попереднього договору страхування. Позичальник зобов`язується на умовах, погоджених з Банком на весь період дії цього Договору здійснити обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу.
Банк на підставі п.4.7, 4.8,5.2 кредитного договору скористався своїм правом на збільшення процентної ставки, при цьому, договір не містить обов`язку банку повідомляти про дане збільшення позичальника.
Доводи апеляційної скарги щодо нікчемності умов Кредитного договору не заслуговують на увагу, оскільки цей договір є оспорюваним, а ОСОБА_1 відповідних вимог з цього приводу не заявлялось, як і не визнавались дії Банку неправомірними щодо збільшення відсоткової ставки.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в  повному обсязі  не повернуті, таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, наявні правові підстави для стягнення у примусовому порядку з   ОСОБА_1  суми простроченої заборгованості по основному боргу кредиту у розмірі  750,45 доларів США.
Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Головуючий-суддя                                                                           О. В. Прядкіна
Судді:                                                                                        С. Б. Бутенко
                                                                                    О. І. Обідіна

Повний текст постанови складено 20.05.2020 р.