ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2020                                                                                                       Справа №  904/5922/19
 	 	 	
м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді (доповідача) - Кузнецової І.Л., 
суддів - Кощеєва І.М., Чус О.В., 
розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Міщука Петра Васильовича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2020 у справі №904/5922/19 (суддя Соловйова А.Є., повне рішення складено 06.03.2020)
за позовом фізичної особи-підприємця Клименко Василя Миколайовича, смт. Обухівка, Дніпровський район, Дніпропетровська область
до фізичної особи-підприємця Міщука Петра Васильовича, м. Дніпро
про стягнення 27 000 грн 00 коп.

ВСТАНОВИВ:

- рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2020 у справі №904/5922/19 позов фізичної особи-підприємця Клименко Василя Миколайовича задоволено, з фізичної особи-підприємця Міщука Петра Васильовича на користь позивача стягнуто заборгованість в сумі 27 000 грн 00 коп.;
- приймаючи рішення, господарський суд виходив з обставин щодо надання позивачем відповідачу послуг з перевезення вантажу та здійснення його оформлення відповідно до умов договору транспортно-експедиційних послуг №135/18 від 20.12.2018, щодо порушення відповідачем зобов`язань за цим договором в частині оплати наданих позивачем послуг у строк, встановлений транспортним замовленням, а також з того, що договір не містить умови про оплату таких послуг виключно після отримання відповідачем коштів від замовника;
- не погодившись з прийнятим рішенням, фізична особа-підприємець Міщук П.В. подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неповне з`ясування господарським судом обставин, які мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважає встановленими, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати це рішення, прийняти нове рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог;
- у поданій скарзі йдеться про те, що претензії, які виникають за договором транспортно-експедиційних послуг, пред`являються протягом двох місяців після виникнення відповідної підстави, про те, що часом виникнення претензій є грудень 2018 року, а провадження у справі судом першої інстанції за заявою позивача відкрито 02.01.2020, тобто позовна заява подана з порушенням визначених договором строків, про те, що володарем транспортованого товару, замовником, відправником і платником спірного перевезення є Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "АТЕМ-ПЛЮС", яким разом з позивачем та отримувачем товару - ТОВ "БМЗ-НовоМет" оформлена товарно-транспортна накладна, про те, що фізична особа-підприємець Міщук П.В. не брав участі в складанні договору перевезення та в підписанні товарно-транспортної накладної, яка підтверджує його виконання, тому він не може нести відповідальність за зміст та фінансові наслідки оформлення цих документів, про те, що судом першої інстанції при розгляді справи не враховано, що укладений між сторонами договір є за своєю природою, істотними умовами та назвою договором транспортно-експедиційних послуг, що відповідач по відношенню до перевізника виступає експедитором і не має жодних фінансових зобов`язань перед останнім, а зобов`язаний здійснити оплату транспортних послуг перевізника протягом 4 днів з коштів, що надходять від замовника перевезення - ТОВ "АТЕМ-ПЛЮС", що відшкодування втрат перевізника, які виникли з вини замовника, відбуваються в претензійному порядку або суді, експедитор залучає останнього до судової відповідальності на користь перевізника, тому вимога позовної заяви про стягнення заборгованості з фізичної особи-підприємця Міщука     П.В. протирічить умовам Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів та змісту договору, про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що позивачем не додані до позовної заяви оформлені акти виконаних робіт, які є необхідною умовою здійснення оплати перевезення замовником, про те, що незважаючи на інструкції відповідача не проводити розвантаження товару без проведення оплати за його перевезення замовником, позивач здійснив розвантаження, в результаті чого оплата за перевезення та виконані відповідачем роботи з її організації не проведена замовником, а також про те, що строк оплати згідно з п. 6.1 договору не настав, оскільки грошові кошти від замовника з вини перевізника не надходили;
- позивач вважає рішення господарського суду таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що в транспортному замовленні сторони погодили строк оплати - протягом чотирьох днів після надання документів, що є істотним положенням договору, а посилання на отримання цих коштів відповідачем від замовника перевезення є виключно вказівкою на джерело походження коштів та не є істотною умовою, на те, що транспортне замовлення оформлене відповідачем, з ним погоджувалась вартість послуг перевізника, тому саме він повинен сплатити кошти за надані послуги, на те, що позивач не отримував від відповідача жодних інструкцій, окрім оформленого транспортного замовлення, норми Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення не порушував, а також на те, що твердження відповідача про наявність у позивача права самостійно розпоряджатися вантажем до моменту оплати не відповідають обставинам справи, тому що згідно з транспортним замовленням він доставив вантаж, видав його уповноваженій особі, оформив необхідні документи та передав їх відповідачу на підпис.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.04.2020 відкрито провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Міщука П.В., постановлено розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, 20.12.2018 між фізичною особою-підприємцем Міщуком П.В. (експедитором) та фізичною особою-підприємцем Клименко В.М. (перевізником) укладено договір транспортно-експедиційних послуг №135/18, згідно з п. 1 якого експедитор, діючи від свого імені, за дорученням і за рахунок коштів третьої                    сторони - замовника, зобов`язався залучити перевізника для перевезення вантажів автомобілями в міських, міжміських і міжнародних повідомленнях, перевізник перевозить заявлені експедитором вантажі, а експедитор - сплачувати послуги перевізника з коштів замовника.
Відповідно до п. 2.1 договору експедитор, діючи на підставі договору-доручення замовника, не пізніше, ніж за 48 годин до початку перевезення надає перевізнику факсом, електронною поштою або іншими видами зв`язку транспортну заявку, завірену підписами та печатками експедитора. Усі транспортні заявки між експедитором та перевізником є невід`ємною частиною цієї угоди.
П. 3.1 договору передбачено, що перевізник зобов`язаний доставити вантаж за адресою, яка вказана у транспортній заявці, товарно-транспортній накладній або CMR.
Згідно з п. 3.9 договору перевізник зобов`язаний протягом 14 днів надати експедитору пакет документів, необхідних для виробництва взаєморозрахунків: оригіналу рахунку, оригіналу транспортної накладної або CMR, оригіналу акту виконаних робіт та оригіналів інших документів, що закривають перевезення.
За умовами п. 6.1 договору експедитор здійснює оплату транспортних послуг перевізника шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок перевізника, з коштів, що надходять від замовника, після отримання від перевізника всіх необхідних для взаєморозрахунків документів: оригіналу рахунку, оригіналу транспортної накладної або CMR, оригіналу акту виконаних робіт та оригіналів інших документів, що закривають перевезення.
20.12.2018 сторонами підписано транспортне замовлення №135/18, за умовами якого позивач зобов`язався здійснити перевезення за маршрутом: Дніпро (Україна) -                             Жлобинський район (Білорусь), дата завантаження - 21.12.2018, термін доставки вантажу - 25.12.2018, місце розвантаження - Солонська сільська рада, Жлобинський район, Гомельська область, Білорусь, фрахтова сума замовлення - 27 000 грн 00 коп., порядок оплати - безготівкова форма оплати на розрахунковий рахунок, по копіям документів, протягом чотирьох днів.
На виконання вказаного вище транспортного замовлення позивач здійснив перевезення вантажу, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною CMR №0114000 та не заперечується відповідачем.
Позивачем виставлено відповідачу рахунок №27121 від 27.12.2018 для оплати послуг по перевезенню вантажу на суму 27 000 грн 00 коп. та пред`явлено акт надання послуг №27121 від 27.12.2018 на вказану суму, від підписання яких останній відмовився.
Зобов`язання по оплаті вартості перевезення вантажу відповідачем не виконані, станом на момент звернення з позовом заборгованість складає 27 000 грн 00 коп..
В процесі розгляду справи докази погашення зазначеної вище суми заборгованості відповідачем не надані.
За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього     Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 610 Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Ст. 629 Кодексу передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 909 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Відповідно до ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 316 Господарського кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. 
Верховний Суд в постанові від 20.02.2018 у справі №910/14398/16 зазначив, що транспортне експедирування як вид господарської діяльності не може розглядатися окремо від перевезення, це комплекс заходів, які супроводжують процес перевезення вантажів на всіх його стадіях (сортування вантажів під час їх прийняття до перевезення, перевалка вантажів у процесі їх перевезення, облік надходження вантажів під час видачі вантажу тощо), і саме це дає підстави розглядати її допоміжним щодо перевезення видом діяльності.
За приписами ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України"  чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Оскільки спір виник з правовідносин здійснення міжнародного автомобільного перевезення вантажу, ці правовідносини регулюються положеннями Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956.
Законом України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" закріплено, що Україна приєдналася до названої Конвенції. Згідно з листом Міністерства закордонних справ України № 72/14-612/1-1559 від 16.05.2007 "Щодо набуття чинності міжнародними договорами" вона набрала чинності для України 17.05.2007.
Відповідно до п. 1 ст. 1 Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною  країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін. 
Ст. 4 Конвенції передбачено, що договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. 
Отже, накладна є документом, який складається вантажовідправником для оформлення перевезень вантажів відповідно до укладеного договору і використовується для проведення остаточних розрахунків за надані послуги з перевезення вантажів. 
Щодо досліджуваної справи, то з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, а саме: порушення відповідачем зобов`язань за договором транспортно-експедиційних послуг №135/18 від 20.12.2018 в частині оплати вартості перевезення вантажу за транспортним замовленням №135/18 від 20.12.2018 та ненадання ним належних і допустимих доказів, які б спростовували таке порушення, господарським судом зроблено правильний висновок про визнання позовних вимог обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Доводи скаржника про те, що позовна заява подана до господарського суду з порушенням строків, визначених договором, колегією суддів визнані необґрунтованими з огляду на те, що договором передбачений строк для пред`явлення претензій, які виникають між сторонами, при цьому такий строк не впливає на строк позовної давності.
Колегія суддів визнає безпідставними посилання скаржника на те, що він не брав участі в складанні договору та не має фінансових зобов`язань перед позивачем тому, що обставини стосовно підписання договору транспортно-експедиційних послуг, умови якого передбачають обов`язок відповідача здійснити оплату вартості перевезення, ним не спростовані.
Доводи скаржника про те, що строк оплати згідно з п. 6.1 договору не настав, оскільки грошові кошти від замовника не надходили, не прийняті до уваги колегією суддів, оскільки за умовами договору неотримання відповідачем коштів від замовника не є відкладальною або скасувальною обставиною в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України для оплати вартості перевезення, а настання моменту оплати не пов`язано з отриманням відповідачем коштів від замовника перевезення.
Посилання скаржника на недотримання позивачем його інструкцій і неправомірне розвантаження автомобіля є також необґрунтованим тому, що в установленому ст.ст. 74, 76 Господарського процесуального кодексу України не доведені, належні докази на підтвердження відповідних обставин не представлені.
Інші доводи     скаржника не впливають на юридичну оцінку обставин справи, здійснену господарським судом у відповідності до норм чинного законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції.
Керуючись статтями 269, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
ПОСТАНОВИВ:

- рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2020 у справі №904/5922/19 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення;
- постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повної постанови з підстав, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України;
-     повна постанова складена 03.06.2020

Головуючий суддя                                                                                               І.Л. Кузнецова

Суддя                                                                                                                      І.М. Кощеєв 

Суддя                                                                                                                      О.В. Чус