УХВАЛА
 
10 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 364/364/18
провадження № 61-44485 св 18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І.,       Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
 
позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_1 , 
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Литвиненко Олени Леонідівни, яка діє в інтересах акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», на заочне рішення Володарського районного суду Київської області від 20 червня 2018 року в складі судді Макаренко Л. А. та на постанову апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2018 року в складі колегії суддів Сержанюка А. С., Журби С. О., Фінагеєва В. О., 
 
ВСТАНОВИВ :
 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги та судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
У березні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути з відповідача 13 200,19 грн заборгованості за кредитним договором від 09 червня 2010 року. 
 
Заочним рішенням Володарського районного суду Київської області                 від 20 червня 2018 року в задоволенні позову відмовлено. 
 
Постановою апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, заочне рішення Володарського районного суду Київської області від 20 червня 2018 року в частині мотивів відмови змінено. В іншій частині рішення суду першої інстанції  залишено без змін. 
 
14 вересня 2018 року Литвиненко О. Л., яка діє в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», подала до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення.  
 
Ухвалою Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі. 
 
Стаття 129 Конституції Українисеред основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України(тут і далі - в редакції, чинній на день подання касаційної скарги) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України (в редакції, чинній на день подання касаційної скарги) малозначними є справи, в яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Ціна позову в даній справі станом на 01 січня 2018 року не перевищувала ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762 грн х 100 =        176 200 грн). 
Отже, зазначена справа є малозначною в силу закону.
Литвиненко О. Л. в касаційній скарзі зазначає, що дана справа є малозначною в силу закону та має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, оскільки існує неоднозначність застосування судами норм матеріального права при розгляді справ даної категорії. Посилається на те, що оскаржувані судові рішення суперечать позиції Верховного Суду, викладеній в постановах за результатом розгляду спорів, що виникли з тотожних правовідносин. 
Указані доводи не заслуговують на увагу, оскільки надання на договірних засадах юридичним і фізичним особам грошових сум у кредит та права і обов`язки банку, які виникають з даних правовідносин, є суттю діяльності банку.
У зв`язку з цим відсутні підстави для висновку про існування передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України обставин, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК Українисуддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року), Azyukovska v. Ukraine (Азюковська проти України) від 09 жовтня 2018 року.
 
З урахуванням наведеного, відкрите касаційне провадження за касаційною скаргою Литвиненко О. Л.,  яка діє в інтересах АТ КБ «ПриватБанк»,  на судові рішення в малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню, необхідно закрити.
 
Керуючись пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України (в редакції, чинній на день подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційне провадження за касаційною скаргою Литвиненко Олени Леонідівни, яка діє в інтересах акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», на заочне рішення Володарського районного суду Київської області                   від 20 червня 2018 року та на постанову апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2018 року закрити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                            Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                      В. І. Журавель 
 
                                                                                                                      М. М. Русинчук