ПОСТАНОВА
Іменем України

30 квітня 2020 року 
Київ
справа №640/3157/19
адміністративне провадження №К/9901/2080/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого – Губської О. А.,
суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,
розглянув в порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу
за позовом   ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дій, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року, прийняту у складі колегії суддів: Сорочка Є.О., (головуючий), Єгорової Н.М., Федетова І.В., 

І. Суть спору
1.  ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
1.1. визнати бездіяльність та неналежну діяльність Військової частини НОМЕР_1 в частині своєчасного та повного забезпечення відшкодування фактичних витрат на відрядження неправомірними та незаконними;
стягнути з Військової частини НОМЕР_1 суми невідшкодованих позивачу витрат на відрядження у розмірі 8224,11 грн.;
1.2. визнати бездіяльність та неналежну діяльність відповідача в частині неоформлення відповідним наказом вимушеної затримки ОСОБА_1 у службовому відрядженні понад строки, вказані у посвідченні про відрядження від 18 грудня 2018 року № 1929 з незалежних обставин, а саме у зв`язку із хворобою;
1.3. зобов`язати відповідача вчинити необхідні дії щодо оформлення відповідним наказом вимушеної затримки у службовому відрядженні понад строки, вказані у посвідченні про відрядження від 18 грудня 2018 року № 1929 з незалежних від позивача обставин, а саме у зв`язку із хворобою;
1.4. стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача суму заподіяної моральної шкоди, яка дорівнює установленій сумі грошової допомоги на оздоровлення за 2019 рік 19 174,65 грн.
2. В обґрунтування позову позивач зазначає, що бездіяльність (дії) відповідача шодо наповернення йому у повному обсязі фактично витрачених у службових відрядженнях коштів протиправним, а не оформлення відповідним наказом вимушеної затримки його у службовому відрядженні понад строки, вказані у посвідчені, такими, що порушують його права та законні інтереси.
3. Відповідач позов не визнав. У запереченнях проти позову наполягав на безпідставності позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
4. ОСОБА_1 з 01 серпня 1994 року  проходить військову службу в Збройних Силах України згідно з посвідченням офіцера серії НОМЕР_2 .
5. З 01 липня 2013 року набув чинності укладений між позивачем та Міністерством оборони України контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, укладений терміном на 7 років.
6. З 17 жовтня 2017 позивач проходить службу на посаді старшого офіцера відділу комплектування офіцерами управління персоналу штабу Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині).
7. Протягом проходження військової служби у Військовй частині НОМЕР_1 позивач    перебував у наступних відрядженнях за межами дислокації (м. Дніпро):
- згідно з наказом від 18 грудня 2017 року №276 на підставі посвідчення про відрядження від 15 грудня 2017 року №2227 позивач вибув у службове відрядження терміном на 4 доби та згідно з наказом від 21 грудня 2017 року №279 прибув із службового відрядження (фактично понесені витрати становили 56 грн. для оплати проїзду та 240 грн. добових);
- згідно з наказом від 15 січня 2018 року №10 на підставі посвідчення про відрядження від 12 січня 2018 року №53 позивач вибув у службове відрядження терміном на 2 доби та згідно з наказом від 16 січня 2018 року №11 прибув із службового відрядження (фактично понесені витрати становили 56, 62 грн. для оплати проїзду та 120 грн. добових);
- згідно з наказом від 29 січня 2018 року №24 на підставі посвідчення про відрядження від 26 січня 2018 року №139 позивач вибув у службове відрядження терміном на 4 доби та згідно з наказом від 01 лютого 2018 року №27 прибув із службового відрядження (фактично понесені витрати становили 56, 62 грн. для оплати проїзду та 240 грн. добових);
- згідно з наказом від 09 лютого 2018 року №34 на підставі посвідчення про відрядження від 09 лютого 2018 року №213 позивач вибув у службове відрядження терміном на 2 доби та згідно з наказом від 10 лютого 2018 року №35 прибув із службового відрядження (фактично понесені витрати становили 120 грн. добових);
- згідно з наказом від 12 лютого 2018 року №36 на підставі посвідчення про відрядження від 09 лютого 2018 року №214 позивач вибув у службове відрядження терміном на 3 доби та згідно з наказом від 14 лютого 2018 року №38 прибув із службового відрядження (фактично понесені витрати становили 56, 62 грн. для оплати проїзду та 180 грн. добових);
- згідно з наказом від 28 лютого 2018 року №49 на підставі посвідчення про відрядження від 27 лютого 2018 року №357 та №357/1 позивач вибув у службове відрядження терміном на 3+3 доби та згідно з наказом від 07 березня 2018 року №56 прибув із службового відрядження (фактично понесені витрати становили 56, 62 грн. для оплати проїзду та 360 грн. добових);
- згідно з наказом від 12 березня 2018 року №60 на підставі посвідчення про відрядження від 12 березня 2018 року №532 позивач вибув у службове відрядження терміном на 3 доби та згідно з наказом від 14 березня 2018 року №62 прибув із службового відрядження (фактично понесені витрати становили 180 грн. добових);
- згідно з наказом від 29 травня 2018 року №124 на підставі посвідчення про відрядження від 26 травня 2018 року №827 позивач вибув у службове відрядження терміном на 4 доби та згідно з наказом від 01 червня 2018 року №127 прибув із службового відрядження (фактично понесені витрати становили 240 грн. добових);
- згідно з наказом від 12 червня 2018 року №136 на підставі посвідчення про відрядження від 12 червня 2018 року №893 позивач вибув у службове відрядження терміном на 7 діб та згідно з наказом від 18 червня 2018 року №141 прибув із службового відрядження (фактично понесені витрати становили 180 грн. добових);
- згідно з наказом від 18 червня 2018 року №141 на підставі посвідчення про відрядження від 18 червня 2018 року №913 позивач вибув у службове відрядження терміном на 3 доби та згідно з наказом від 20 червня 2018 року №143 прибув із службового відрядження (фактично понесені витрати становили 70, 29 грн. для оплати проїзду та 180 грн. добових);
- згідно з наказом від 22 червня 2018 року №145 на підставі посвідчення про відрядження від 21 червня 2018 №926 позивач вибув у службове відрядження терміном на 30 діб та згідно з наказом від 25 липня 2018 року №172 прибув із службового відрядження, (фактично понесені витрати становили 462, 66 грн. для оплати проїзду та 1800 грн. добових);
- згідно з наказом від 10 серпня 2018 року №186 на підставі посвідчення про відрядження від 08 серпня 2018 року №1145 позивач вибув у службове відрядження терміном на 5 діб та згідно з наказом від 14 серпня 2018 року №189 прибув із службового відрядження, (фактично понесені витрати становили 298, 92 грн. для оплати проїзду та 300 грн. добових);
- згідно з наказом від 12 вересня 2018 року №212 на підставі посвідчення про відрядження від 12 вересня 2018 року №1344 позивач вибув у службове відрядження терміном на 3 доби та згідно з наказом від 14 вересня 2018 року №214 прибув із службового відрядження, (фактично понесені витрати становили 180 грн. добових);
- згідно з наказом від 18 вересня 2018 року №217 на підставі посвідчення про відрядження від 18 вересня 2018 року №1377 позивач вибув у службове відрядження терміном на 3 доби та згідно з наказом від 20 вересня 2018 року №219 прибув із службового відрядження, (фактично понесені витрати становили 180 грн. добових);
- згідно з наказом від 24 вересня 2018 року №222 на підставі посвідчення про відрядження від 22 вересня 2018 року №1395 позивач вибув у службове відрядження терміном на 3 доби та згідно з наказом від 26 вересня 2018 року №225 прибув із службового відрядження, (фактично понесені витрати становили 388, 92 грн. для оплати проїзду та 180 грн. добових);
- згідно з наказом від 02 грудня 2018 року №279 на підставі посвідчення про відрядження від 02 грудня 2018 року №1785 позивач вибув у службове відрядження терміном на 3 доби та згідно з наказом від 04 грудня 2018 року №281 прибув із службового відрядження, (фактично понесені витрати становили 358, 2 грн. для оплати проїзду та 180 грн. добових);
- згідно з наказом від 12 грудня 2018 року №289 на підставі посвідчення про відрядження від 11 грудня 2018 року №1886 позивач вибув у службове відрядження терміном на 3 доби та згідно з наказом від 14 грудня 2018 року №291 прибув із службового відрядження, (фактично понесені витрати становили 377, 05 грн. для оплати проїзду та 180 грн. добових);
- згідно з наказом від 19 грудня 2018 року №296 на підставі посвідчення про відрядження від 18 грудня 2018 року №1929 позивач вибув у службове відрядження терміном на 3 доби та згідно з наказом від 01 лютого 2018 №27 прибув із службового відрядження.    
8. 21 грудня 2018 року позивач доповів про те, що не мав можливості своєчасно вибути з пункту відрядження до місця проходження військової служби у зв`язку з хворобою згідно з рапортом від 21 грудня 2018  року.
9. 27 грудня 2018 року після прибуття до в/ч НОМЕР_1 позивач доповів рапортом та надав документи щодо вимушеної затримки, що підтверджується копією рапорту від 27 грудня 2018 року. 
10. Фактично понесені витрати становили 459, 25 грн. для оплати проїзду та 480 грн. добових.
11. Таким чином, загальний розмір невідшкодованих добових витрат становить 8 224, 11 грн.
12. На запит представника позивача Військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь від 24 січня 2019 року №25, згідно з якою станом на 23 січня 2019 року заборгованість з відшкодування витрат на відрядження становить 300 грн. та про відсутність авансових звітів та підтверджуючих документів.
13. Вважаючи бездіяльність щодо відшкодування понесених ним витрат на відрядження протиправною, позивач звернувся до суду з позовом.

ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
14. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від  17 грудня 2019 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.
14.1. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що всі відрядження, щодо яких позивачем надано документи щодо відшкодування витрат на відрядження, не мали на меті викання службового завдання, тоді як пов`язані з вирішенням позивачем особистих питань, що потребують його участі у судовому засіданні у справах, ініційованих ним же проти Військової частини НОМЕР_1 та інших підрозділів ЗСУ.
14.2. Судами попередніх інстанцій зазначено, що сам по собі факт оформлення поїздок позивача до м. Києва  у ініційовані ним судові засідання не є підставою для висновку про те, що витрати на всі ці відрядження мають бути компенсовані у загальному порядку, оскільки за наявності відповідних судових повісток  відповідач не мав підстав оформити відсутність позивача по-іншому, хоча відсутність позивача за місцем проходження служби не мала на меті викання службового завдання.
14.3. Також, судами вказано на те, що позивачем грошовий аванс не отримувався, межі суми, визначеної на оплату проїзду, найм житлового приміщення і добові витрати, не визначалися у зв`язку з тим, що відсутність позивача у місці дислокації військової частини не пов`язана з виканням службового завдання, тому визначити суму на оплату проїзду, найм житлового приміщення і добові витрати не вбачалося за можливе.
14.4. Крім того, судами зазначено, що відрядження позивача мали місце у м. Київ, тоді як м. Київ є місцем його постійного проживання і місцем реєстрації, тобто, позивач фактично не мав потреби у наймі приміщення.
14.5. Також, суд першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору в частині зобов`язання відповідача вчинити необхідні дії щодо оформлення відповідним наказом вимушеної затримки у службовому відрядженні понад строки, вказані у посвідченні про відрядження від 18 грудня 2018 року № 1929, з незалежних від позивача обставин (по причині хвороби) зазначено, що у зв`язку з тим, що до матеріалів справи позивачем первинні документи щодо перебування його на лікарняному не долучалися, клопотання про витребування таких документів від відповідача чи від інших осіб не подавалося, позовні вимоги в цій частині є небгрунтованими.

IV. Провадження в суді касаційної інстанції 
15. Позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та справу направити на новий розгляд до уповноваженого суду.
15.1. В обґрунтування поданої касаційної скарги позивач посилається на те, що суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального та матеріального права, не перевірили обставини справи, не повно та всебічно з`ясували їх.
15.2. Зокрема, позивач наголошує, що відрядження мали на меті виключно виконання службових завдань у розумінні пункту 2 Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил, затвердженої наказом Міністерства оборони від 20 лютого 2017 року №05 (надалі також Інструкція №105) і взагалі не були пов`язані із будь-яким судовими засіданнями.
15.3. Крім цього, позивач зазначив, що відповідач відряджав його у відрядження на підставі документів, які відповідають вимогам чинного законодавства і він був зобов`язаний здійснити відшкодування добових витрат.
15.4 Відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходив. 
16. Згідно з Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16 січня 2020 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Губська О.А., судді – Єресько Л.О., Соколов В.М.
17. Ухвалою судді-доповідача Верховного Суду від 20 січня 2020 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

V. Джерела права й акти їх застосування (в редакції, чинній на час виникнення     спірних правовідносин)
18. Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
19. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
20. Відповідно до пунктів 145, 146 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (надалі також Положення №1153/2008) військовослужбовці можуть бути направлені у відрядження самостійно або у складі військового підрозділу (команди) з метою, зокрема, участі в засіданнях судів або прибуття за викликом органів досудового розслідування;
21. Військовослужбовці направляються у відрядження за рішенням командирів (начальників) військових частин або старших командирів (начальників), про що видається наказ командира (начальника) військової частини по стройовій частині.
22. Військовослужбовці після прибуття до пункту відрядження зобов`язані в установлений строк з`явитися до посадової особи, в розпорядження якої вони відряджені, повідомити командування своєї військової частини про прибуття, стати в установленому порядку на облік і виконувати поставлені завдання.
23. Особливості направлення військовослужбовців Збройних Сил України у відрядження та  механізм відшкодування витрат на відрядження визначається Інструкцією №105, відповідно до пунктів 2,3 якого відрядження - направлення військовослужбовців Збройних Сил України (далі - військовослужбовці) за наказом командира (начальника, керівника) на певний строк в іншу місцевість для виконання службових завдань поза місцем постійної (тимчасової) дислокації військової частини (підрозділу).
24. Рішення про направлення військовослужбовців у відрядження оформляється відповідним наказом, в якому зазначаються: пункт призначення; найменування військової частини (установи, організації), куди відряджається військовослужбовець; строк та терміни відрядження;мета відрядження. На підставі наказу про направлення у відрядження військовослужбовцям оформлюється у встановленому порядку посвідчення про відрядження.
25. Відповідно до пункцу 5 цієї Інстукції №105 військовослужбовці для виконання службових завдань можуть направлятися у відрядження до Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України та інших органів військового управління строком не більше 5 днів, не враховуючи часу перебування в дорозі, за письмовим рішенням відповідного командира (начальника, керівника) вищого рівня.
26. Пунктами 6,9,12,17 Інструкції №105 передбачено, що військова частина (установа, організація), що відряджає військовослужбовця, забезпечує його коштами для здійснення поточних витрат під час відрядження (авансом). Аванс відрядженому військовослужбовцю може видаватися готівкою або перераховуватися в безготівковій формі на відповідний рахунок для використання із застосуванням платіжних карток.
27. Підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Податкового кодексу України.
28. Військова частина (установа, організація) за наявності підтвердних документів (в оригіналі) відшкодовує в межах граничних сум витрат на найм житлового приміщення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року №98, витрати відрядженим військовослужбовцям на найм житлового приміщення з розрахунку вартості одного місця в готелі (мотелі), іншому житловому приміщенні за кожну добу такого проживання з урахуванням включених до рахунків на оплату вартості проживання витрат на користування телефоном, холодильником, телевізором та інших витрат.
29. Відрядженому військовослужбовцю перед від`їздом у відрядження видається грошовий аванс у межах суми, визначеної на оплату проїзду, найм житлового приміщення і добові витрати. Після повернення з відрядження військовослужбовець зобов`язаний до закінчення п`ятого банківського дня, наступного за днем прибуття до місця постійної роботи, подати звіт про використання коштів, наданих на відрядження. Сума надміру витрачених коштів (залишку коштів понад суму, витрачену згідно із звітом про використання коштів, наданих на відрядження) підлягає поверненню військовослужбовцем до каси або зарахуванню на відповідний рахунок у встановленому законодавством порядку.
30. Разом із звітом подаються документи в оригіналі, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат.

VI. Висновок Верховного Суду
31. Відповідно до частин другої та третьої    статті 242 КАС України  законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
32. Згідно частини 1    статті 9 КАС України    розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
33. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (стаття 244 КАС України).
34. Оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанції вказаним вимогам не відповідають.
35. Обгрунтовуючи безпідставність позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача в частині своєчасного та повного забезпечення відшкодування фактичних витрат на відрядження та стягнення суми невідшкодованих витрат, судами попередніх інстанцій зазначено, що з наявних в матеріалах справи документів, а саме, наказів командира військової частини, посвідчень про відрядження вбачається, що позивач не перебував у відрядженні у розумінні пункту 2 Інструкції №105, а відсутність позивача за місцем проходження служби не мала на меті виконання службового завдання.
36. Зокрема, судами зроблено висновок про те, що всі судові засідання, для участі в яких позивач був відряджений, були по адміністративних справах, ініційованих ним проти відповідача та інших державних органів або посадових осіб.
37. Разом з цим, колегія суддів  звертає увагу на те, що матеріали справи містять:
-          Витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09 лютого 2018 року №34 та посвідчення про відрядження від 09 лютого 2018 року №213, відповідно до яких ОСОБА_1 вибув у службове відрядження до Управління персоналу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України терміном на 2 доби згідно розпорядження командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 03 лютого 2018 року №116/9/кц/1488 з метою надання звітності по щорічному оцінюванню за 2017 рік; фактично понесені витрати – 120 грн. (а.с.28-31);
-          Витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12 червня 2018 року №136 та посвідчення про відрядження від 12 червня 2018 року №893, відповідно до яких ОСОБА_1 вибув у службове відрядження терміном на 7 діб з метою роботи у складі комплексної комісії згідно рапорту начальника командного центру – заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 полковника гулідова С.А. від 11 червня 2018 року; фактично понесені витрати – 180 грн: (а.с. 49-52);
-          Витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18 вересня 2018 року №217 та посвідчення про відрядження від 18 вересня 2018 року №1377, відповідно до яких позивач вибув у службове відрядження до кадрового центру Сухопутних військ Збройних сил України терміном на 3 доби згідно розпорядження командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 17 вересня 2018 року №116/9/5983 з метою отримання примірників особових справ офіцерів; фактично понесені витрати – 180; (а.с.71-74).
38. Натомість, зазначені документи не були досліджені судами попередніх інстанцій з огляду на встановлення мети вказаних відряджень та виконання позивачем службових завдань.
39. Також, судами при розгляді даної справи встановлено, що єдине відрядження, пов`язане з проходженням військової служби, мало місце згідно з наказом від 22 червня 2018 року №145 на підставі посвідчення про відрядження від 21 червня 2018 року №926; позивач вибув у службове відрядження терміном на 30 діб - відрядження до в/ч НОМЕР_3 смт. Клугино-Башкирівка з метою надання допомоги з кадрових питань та заходів документування військової частини; фактично понесені витрати  в даному випадку 462, 66 грн. – три проїздні документи на оплату поїзду вартістю 154, 22 грн. кожен.
40. При цьому, судом першої інстанції зауважено, що згідно з вказаним посвідченням, крім відвідування в/ч НОМЕР_3 смт Клугино-Башкирівка, позивач на час дії відрядження також приймав участь у судових засіданнях у м. Києві.
41. Натомість, відповідно до яких фактично встановлених обставин судами зроблено висновок про відсутність підстав для відшкодування позивачу витрат на відрядження, яке пов`язане з проходженням військової служби згідно з наказом від 22 червня 2018 року №145 на підставі посвідчення про відрядження від 21 червня 2018 року №926, судові рішення не містять, лише звернуто увагу на те, що відсутність ОСОБА_1  за місцем проходження служби не мала на меті виконання службового відрядження.
42. За таких обставин, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що відрядження, щодо яких позивачем надано документи про відшкодування витрат на відрядження, не мали на меті викання службового завдання, тоді як пов`язані з вирішенням позивачем особистих питань, що потребують його участі у судовому засіданні.
43. Поза увагою та належного дослідження залишилися вказані обставини і у суду апеляційної інстанції.
44. Також, судами попередніх інстанцій зазначено, що на запит представника позивача було надано відповідь від 24 січня 2019 року №25, згідно з якою станом на 23 січня 2019 року заборгованість з відшкодування витрат на відрядження становить 300 грн. та про відсутність авансових звітів та підтверджуючих документів.
45. Водночас, матеріали  справи містять  лист Міністерства оборони України від 06 серпня 2019 року№116/14/3/1044/л, відповідно до якого фінансово-економічне управління Командування Сухопутних військ Збройних сил України повідомило, зокрема, позивача про те, що станом на 30 липня 2019 року у розрахунково-касовому відділенні Військової частини НОМЕР_1 знаходяться подані ним звіти про  використання коштів, виданих на відрядження або під звіт на загальну суму 8044, 10 грн., з яких 5470, 72 грн. витрати на відрядження, які не пов`язані з виконанням службових завдань. З огляду на зазначене, підстав для виплати коштів за відрядження у цій сумі не вбачається, однак, кошти у сумі 2573, 38 грн. сплановано до виплати після надходження на рахунки Військової частини НОМЕР_1 відповідного фінансування.
46. Натомість, судами попередніх інстанцій при вирішенні спору даний лист до уваги не взято та йому не надано належної оцінки з огляду на підтвердження або спростування наявності фактичної заборгованості з відшкодування витрат на відрядження перед позивачем за поданими ним документами.
47. Стосовно доводів скаржника щодо питання вимушеної затримки позивача у відрядженні протягом періоду лікування з 21 грудня 2018 року по 26 грудня 2018 року, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що оскільки позивачем первинні документи щодо перебування його на лікарняному не долучалися, відсутні клопотання про витребування таких документів від відповідача чи від інших осіб, підстав для задоволенні позову в цій частині немає.
48. Отже, колегія суддів зазначає, що в оскаржуваних рішеннях відсутні посилання на всі обставини, що мають значення для справи, не перевірено в повній мірі встановлені судом першої та апеляційної інстанцій факти, не надано оцінку всіх доказів, з яких виходив суд першої інстанції, постановляючи рішення  про відмову в задоволенні позовних вимог.
49. Колегія суддів звертає увагу на те, що зазначені обставини мають істотне значення для правильного вирішення спору, тому при новому розгляді суду першої інстанції слід звернути увагу на зазначені докази, які наявні у даній справі.
50. В зв`язку з вказаними обставинами, Верховний Суд вважає висновки судів попередніх інстанції передчасними.
51. Наведене дає підстави стверджувати про невжиття належних заходів щодо офіційного з`ясування обставин справи.
52. Оскільки вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судів першої та апеляційної інстанції, тому з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні) відсутня можливість перевірити Верховним Судом правильність його висновків в цілому по суті спору.
53. Згідно з частинами першою, другою    статті 341 КАС України    суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
54. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
55. Враховуючи, що суд касаційної інстанції відповідно до частини 2    статті 341 КАС України    не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, колегія суддів дійшла висновку, що відповідно положень частин другої-четвертої    статті 353 КАС    рішення судів попередніх інстанцій в цій справі необхідно скасувати з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
56. Під час нового розгляду справи судам слід дати юридичну оцінку вказаним обставинам та в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та постановити рішення відповідно до вимог    статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
VII. Судові витрати
57. З огляду на результат касаційного розгляду, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись статтями    3,    341,    345,    349,    353,    355,    356,    359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2019 рокузадовольнити.
2. Рішення рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року в цій справі скасувати і направити справу на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий                                                                                    О. А. Губська

Судді                                                                                                 Л.О. Єресько

                                                                                                В.М. Соколов