ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

18 червня 2020 року

м. Харків

справа № 642/4727/18
провадження № 22-ц/818/2791/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Кругової С.С., Маміної О.В., 

учасники справи:
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач:  ОСОБА_2 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини та стягнення суми неустойки за прострочення сплати аліментів, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2020 року, в залі суду в м. Харкові, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини та стягнення суми неустойки за прострочення сплати аліментів.

В обгрунтування позову зазначає, що вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 з 16 жовтня 2015 року. Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею. 
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2017 року шлюб між ними було розірвано. 
Відповідач добровільно матеріально дитину не забезпечує в повному обсязі, за весь час окремого проживання він тільки декілька разів надавав кошти на утримання дитини. На утримання дружини, відповідач взагалі матеріальної допомоги не надає.
Заочним Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 16 січня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на її користь, аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2000грн., але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 жовтня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
На підставі зазначеного рішення, 01 вересня 2018 року Ленінським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист про стягнення аліментів, на підставі якого Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова ГТУЮ у Х/о було відкрито виконавче провадження, а в подальшому направлено на виконання до Московського ВДВС у м. Харкові СМ УМЮ (м.Харків). 
У зв`язку з несплатою аліментів відповідачем, утворилась заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 26 129,04грн. 

Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 2000грн. починаючи з дня пред`явлення позову до суду, до досягнення дитиною трирічного віку та стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 26 129,04грн., за період з 30 жовтня 2017 по 31 січня 2019 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмір 1000грн. щомісячно, починаючи з 04 вересня 2018 року та до досягнення дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 6682,58грн.
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір у розмірі 532,69грн.
Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць в частині стягнення аліментів на утримання дитини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1  посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги щодо стягнення пені за період з 30 жовтня 2017 року по 31 січня 2019 року у розмірі 26 129,04грн., яка дорівнює 100% заборгованості боржника по несплаті аліментів та про стягнення всіх судових витрат.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що нею надані належні докази на підтвердження витрат на правову допомогу. Наведений нею розрахунок пені по сплаті аліментів за період з 30 жовтня 2017 року по 31 січня 2019 року відповідає вимогам діючого законодавства, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача пеню саме у розмірі 26 129,04грн.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідачем рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 28 квітня 2020 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині розміру пені за прострочення сплати аліментів та в частині судових витрат, зокрема витрат на правову допомогу, тому законність рішення суду в іншій частині не перевіряється.

Стягуючи з відповідача на користь позивачки пеню в сумі 6 682,58грн. за прострочення сплати аліментів, заборгованість по яким, згідно розрахунку державного виконавця від 01 січня 2020 року станом на 31 січня 2019 року становила 15 129грн., суд першої інстанції виходив з того, що розрахунок пені здійснений судом відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові Великої Палати від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц.

Що стосується витрат на правову допомогу, то суд першої інстанції зазначив про відсутність у матеріалах справи оригіналу Ордеру та доказів проведення оплати наданих послуг; квитанція №413955 від 07 жовтня 2019 року не містить вартості послуги.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду колегія судді не може, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що з 16 жовтня 2015 року ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

Від шлюбу мають дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 19 червня 2018 року.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – розірвано.

Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом з матір`ю.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 16 січня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2000грн., але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 30 жовтня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
Визначено, що рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

На виконання зазначеного рішення, 01 вересня 2018 року Ленінським районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист №642/5465/17 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2000 (дві тисячі) грн., але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 жовтня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття та відкрито виконавче провадження №56947062.

Згідно розрахунку державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харкова ГТУЮ у Х/о Грар Ю.В. від 31січня 2019 року станом на 31 січня 2019 року заборгованість за аліментами на утримання дитини складає 26 129,04грн. (а.с.55).

У подальшому державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Бакало В.О. було наданий новий розрахунок, згідно якого станом 01 січня 2020 року заборгованість перед відповідачем за аліментами на утримання дитини за період з 30 жовтня 2017 року по грудень 2019 року включно становить 8 607,38грн. (а.с.208).

Предметом позовних вимог є саме період з 17 жовтня 2017 року по 31 січня 2019 року, за який, згідно уточненого розрахунку державного виконавця, заборгованість за аліментами становить 15 129грн.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.9 ст.7 СК України).

Відповідно до ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Згідно із ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.182 СК України).

Згідно з ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 Сімейного кодексу відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.1 ст.196 СК України. 

Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі №6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі №6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі №6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки пені в сумі 6 682,58грн. за прострочення сплати аліментів, суд першої інстанції вірно застосував положення ст.196 СК України до даних правовідносин, однак обчислив неустойку (пеню) без врахування позиції Великої Палати Верховного Суду наведеної у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц.

Крім того, суд першої інстанції обчислив пеню за період з жовтня 2017 року по січень 2019 року, в той час як заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16 січня 2018 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2000грн., набрало законної сили 16 лютого 2018 року.

Частинами 1 та 2 ст.273 ЦПК України встановлено, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Враховуючи те, що заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16 січня 2018 року, згідно відмітки суду набрало законної сили 16 лютого 2018 року, доказів оскарження зазначеного рішення в апеляційному порядку матеріали справи не місять та учасниками справи не надано, відтак, передбачене ч.1 ст. 196 СК України право позивачки на стягнення із відповідача неустойки, як міри відповідальності платника аліментів за прострочення їх плати, виникло з моменту набрання законної сили рішення суду про стягнення аліментів, тобто з 16 лютого 2018 року, що суд першої інстанції також не врахував.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №127/20291/16-ц.

Ураховуючи викладене, колегія судів визначає розмір пені за період прострочення сплати аліментів з 17 лютого 2018 року (з наступного дня після набрання рішенням суду від 16 січня 2018 року законної сили) по 31 січня 2019 року (в межах позовних вимог), в який встановлено вину відповідача у несплаті аліментів, яка складає:

нарахована сума аліментів у жовтні 2017 року у розмірі 129грн. * 1% (пені) * 165 днів з 17 лютого 2018 року по 31 липня 2018 року (заборгованість у розмірі 129 грн. було сплачено у серпні 2018 року) = 212,85грн.;

нарахована сума аліментів у листопаді 2017 року у розмірі 2000грн. * 1% (пені) * 165 днів з 17 лютого 2018 року по 31 липня 2018 року (заборгованість у розмірі 2000грн. було сплачено у серпні 2018 року) = 3 300грн.;

нарахована сума аліментів у грудні 2017 року у розмірі 2000грн. * 1 % (пені) * 165 днів з 17 лютого 2018 року по 31 липня 2018 року (заборгованість у розмірі 1871грн. = (4000грн. – 129грн. – 2000грн.) було частково погашено у серпні 2018 року, залишок 129грн. = 3 300грн.;

залишок не сплачених аліментів за грудень 2017 року у розмірі 129грн. * 1% * 195 днів з 17 лютого 2018 року по 30 вересня 2018 року (заборгованість в розмірі 129грн. було сплачено у жовтні 2018 року) = 251,55грн.

нарахована сума аліментів у січні 2018 року у розмірі 2000грн. * 1% (пені) * 195 днів з 17 лютого 2018 року по 30 вересня 2018 року (заборгованість у розмірі 1871грн. (2000грн. – 129грн.) було сплачено у жовтні 2018 року) = 3900грн.;

залишок не сплачених аліментів за січень 2018 року у розмірі 129грн. * 1% (пені) * 257 днів з 17 лютого 2020 року по 31 жовтня 2018 року (заборгованість в розмірі 129 грн. погашено у листопаді 2018 року) = 331,53грн.;

нарахована сума аліментів у лютому 2018 року у розмірі 2000грн. * 1% (пені) * 257 днів з 17 лютого 2018 року по 31 жовтня 2018 року (заборгованість в розмірі 2000грн. погашено у листопаді 2018 року) = 5140грн.;

нарахована сума аліментів у березні 2018 року у розмірі 2000грн. * 1% (пені) * 245 днів з 01 квітня 2018 року по 31 жовтня 2018 року (заборгованість в розмірі 1871грн. (4000грн. – 2000грн. – 129грн.) була сплачена у листопаді 2018 року) = 4900грн.;

залишок не сплачених аліментів за березень 2018 року у розмірі 129грн. * 1% (пені) * 275 днів з 01 квітня 2018 року по 31 грудня 2018 року (заборгованість у розмірі 129 грн. була погашена у січні 2019 року) = 354,75грн.;

нарахована сума аліментів у квітні 2018 року у розмірі 2000грн. * 1% (пені) * 245 днів з 01 травня 2018 року по 31 грудня 2018 року (заборгованість у розмірі 2000грн. була погашена у січні 2019 року) = 4900грн.;

нарахована сума аліментів у травні 2018 року у розмірі 2000грн. * 1% (пені) * 214 днів з 01 червня 2018 року по 31 грудня 2018 року (заборгованість в розмірі 2000грн. була погашена у січні 2019 року) = 4280грн.;

нарахована сума аліментів у червні 2018 року у розмірі 2000грн. * 1% (пені) * 184 днів з 01 липня 2018 року по 31 грудня 2018 року (заборгованість в розмірі 871грн. (5000грн. – 2000грн. -2000грн. – 129грн.) було погашено у січні 2019 року) = 3680грн.;

залишок не сплачених аліментів за червень 2018 року становить 1129грн. * 1% (пені) * 215 днів з 01 липня 2018 року по 31 січня 2019 року (заборгованість у розмірі 1129грн. була погашена у лютому 2019 року = 2427,35грн.

нарахована сума аліментів у липні 2018 року у розмірі 2000грн. * 1% (пені) * 184 дня з 01 серпня 2018 року по 31 січня 2019 року (заборгованість в розмірі 871грн. (2000грн. – 1129грн.) була погашена у вересні 2019 року) = 3680грн.;

залишок не сплачених аліментів за липень 2018 року становить 1129грн. 1% (пені) * 184 дня з 01 серпня 2018 року по 31 січня 2019 року (заборгованість у розмірі 1129грн. (2000грн. – 871грн.) була погашена у вересні 2019 року) = 2077,36грн.;

нарахована сума аліментів у серпні 2018 року у розмірі 2000грн. * 1% (пені) * 153 дня з 01 вересня 2018 року по 31 січня 2019 року (заборгованість у розмірі 871грн. (2000грн. – 1129грн.) була погашена у вересні 2019 року) = 3060грн.;

залишок не сплачених аліментів за серпень 2018 року становить 1129грн. 1% (пені) * 153 дня з 01 вересня 2018 року по 31 січня 2019 року (заборгованість у розмірі 1129грн. (2000грн. - 871грн.) була погашена у жовтні 2019 року) = 1727,37грн.

нарахована сума аліментів у вересні 2018 року у розмірі 2000грн. * 1% (пені) * 123 дня з 01 жовтня 2018 року по 31 січня 2019 року (заборгованість у розмірі 2000грн. була погашена у жовтні 2019 року) = 2460грн.;

нарахована сума аліментів у жовтні 2018 року у розмірі 2000грн. * 1% (пені) * 92 дня з 01 листопада 2018 року по 31 січня 2019 року (заборгованість у розмірі 2000грн. була погашена у жовтні 2019 року) = 1840грн.;

нарахована сума аліментів у листопаді 2018 року у розмірі 2000грн. * 1% (пені) * 61 день з 01 грудня 2018 року по 31 січня 2019 року (сума боргу в розмірі 575грн. (5 704грн. – 2000грн. – 2000грн. – 1129грн.) була сплачена у жовтні 2019 року = 1220грн.;

залишок не сплачених аліментів за листопад 2018 року становить 1425грн. 1% (пені) * 61 день з 01 грудня 2018 року по 31 січня 2019 року (заборгованість у розмірі 1425грн. була погашена у листопаді 2019 року = 869,25грн.;

нарахована сума аліментів у грудні 2018 року у розмірі 2000грн. * 1% (пені) * 31 день з 01 січня 2019 року по 31 січня 2019 року (заборгованість у розмірі 2000грн. була сплачена у листопаді 2019 року) = 620грн.

нарахована сума аліментів у січні 2019 року у розмірі 2000грн. * 1% (пені) * 0 дня, оскільки прострочення сплати аліментів настає наступного дня календарного місяця, тобто з 01 лютого 2019 року, що у свою чергу виходить за межі позовних вимог.

Загальна сума пені становить 54 532,01грн.

Оскільки розмір пені перевищує розмір заборгованості по сплаті аліментів, тому відповідно до положень ст.196 СК України з відповідача підлягає стягненню 100% заборгованості, яка згідно розрахунку державного виконавця від 01 січня 2020 року станом на 31 січня 2019 року становила 15 129грн.

В частині витрат на правову допомогу, колегія зазначає наступне.

Згідно ст.15, 133, 137 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу;
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

Згідно правил пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

На обґрунтування вартості правничих послуг позивачкою надано лише Договір про надання правової допомоги, угоду про суму гонорару, ксерокопію ордеру та акт приймання-передачі підготовленої до виконання роботи, відповідно до якого вартість послуг становить 6000 грн., а також оригінал квитанції №413955 від 07 жовтня 2019 року.

Разом з тим, квитанція №413955 від 07 жовтня 2019 не містить вартості послуги, а тому відсутні підстави вважати, що позивачка фактично понесла витрати на надання правничої допомоги.

З урахування чого, вимоги позивачки щодо стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають.

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає в частині розміру пені підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2020 року – змінити в частині стягнення неустойки (пені).

Стягнути з  ОСОБА_2  (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код № НОМЕР_2 ) на користь  ОСОБА_1  (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код № НОМЕР_3 ) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 15 129грн. (п`ятнадцяти тисяч ста двадцяти дев`яти гривень). 

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий –                                                             Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                О.В. Маміна        

                                                С.С. Кругова