Ухвала
 
03 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 369/5355/17
провадження № 61-915св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Сімоненко В. М., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Крюківщинська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, 
третя особа - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 травня 2018 року у складі судді Усатова Д. Д. та постанову Київського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Немировської О. В., Чобіток А. О., Ящук Т. І.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання недійсними рішень.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 протягом 7 років, а саме з 1995 по 2002 рік проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели господарство. 13 липня 2001 року за рахунок спільних грошових коштів ними придбано у рівних частинах (по Ѕ) житловий будинок у АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ОСОБА_4 , який 13 липня 2001 року посвідчено державним нотаріусом, та зареєстровано в Києво-Святошинському БТІ 14 серпня 2001 року № 668.
Також, рішенням Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 25 жовтня 2001 року № 75/16 їй та ОСОБА_3 було надано у спільне користування земельну ділянку 0,24 га для обслуговування саме вищезазначеного будинку на АДРЕСА_1 . 05 лютого 2016 року вона звернулась до відповідача з вимогою про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на вказану земельну ділянку. Рішенням Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 15/48 їй було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту відводу вищезазначеної земельної ділянки. Підставою відмови зазначено, зокрема, виниклий спір між суміжними користувачами щодо меж земельної ділянки.
Разом з цим рішенням Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 18 серпня 2016 року затверджено проект землевідводу та передачу у власність земельної ділянки громадянці України ОСОБА_2 , розміром 0,1117 га, що розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3222484001:01:014:5012, тобто частини земельної ділянки, що перебуває в її користуванні.
У зв`язку з наведеним, просила суд визнати недійсними рішення десятої сесії 7-го скликання Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 07 липня 2016 року про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1 , а також рішення від 21 січня 2016 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою даної земельної ділянки третій особі ОСОБА_2 та від 18 серпня 2016 року про затвердження вказаного проекту.
Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено.
Судові рішення мотивовані тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження її права користування спірною земельною ділянкою площею 0,24 га, та що оспорювані рішення були прийняті з порушенням норм чинного законодавства.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано, що вона з 13 липня 2001 року є власником Ѕ частини жилого будинку, який знаходитися на спірній земельній ділянці, право власності на земельну ділянку не було зареєстроване з причин, незалежних від неї, а право власності на іншу Ѕ частину вказаного будинку зареєстровано за Крюківщинською сільською радою у листопаді 2017 року, тоді як оскаржувані рішення прийняті ще у 2016 році. Частину належної їй на праві користування ділянки виділено ОСОБА_2 за відсутності у неї права власності на іншу частину будинку. На виділеній третій особі ділянці знаходяться належні їй огорожа, ворота та колодязь, якими вона позбавлена можливості користуватися. Судами безпідставно не застосовано до спірних правовідносин норми статті 30 ЗК УРСР, частини четвертої статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Також суди не надали оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а саме витягу з погосподарської книги та листу Крюківщинської сільської ради від 30 листопада 2017 року № 1122, відповідно до яких з 1989 року по 2017 рік на АДРЕСА_1 закріплена земельна ділянка площею 0,23 га; схематичному плану земельної ділянки, який міститься в інвентаризаційній справі, де вказано, що загальна площа земельної ділянки складає 2330 кв. м, у тому числі під будинком 68 кв. м.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2019 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 жовтня 2019 року вказану справу призначено судді-доповідачеві Петрову Є. В.
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
Позиція Верховного Суду
Колегія суддів вважає за необхідне зупинити провадження у справі, виходячи з наступного.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другоїсудової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року справу № 689/26/17 (провадження № 61-16794св18) справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності на земельну ділянку і визнання державного акта про право приватної власності на землю недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 15 травня 2017 року, передано на розгляд Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду на підставі пункту другого статті 403 ЦПК України.
Ухвалою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного судувід 04 листопада 2019 року вказану цивільну справу № 689/26/17 (провадження № 61-16794св18) прийнято до розгляду та призначено справу до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Ухвалою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного судувід 17 лютого 2020 року справу № 689/26/17 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності на земельну ділянку та визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 15 травня 2017 року, передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Судові рішення у справі, яка переглядається, та судове рішення у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах.
Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. 
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.
Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.
Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі, що переглядається, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Судусправи № 689/26/17 (провадження № 61-16794св18).
Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Зупинити касаційне провадження у справі № 369/5355/17-ц (касаційне провадження № 61-915св19) у справі за ОСОБА_1 до Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання недійсними рішень до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Судусправи № 689/26/17 (провадження № 61-16794св18) за позовом  ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності на земельну ділянку і визнання державного акта про право приватної власності на землю недійсним.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                Є. В. Петров
 
                                                                                                          С. Ю. Мартєв
 
                                                                                                          В. М. Сімоненко