Постанова
Іменем України
 
26 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 305/315/18
 
провадження № 61-13969св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),               Шиповича В. В., 
 
учасники справи:
заявник (боржник) -  ОСОБА_1 ,
представник заявника (боржника)- ОСОБА_2 ,
заінтересовані особи: стягувач - ОСОБА_3 , боржник - ОСОБА_4 , 
суб`єкт оскарження - державний виконавець Рахівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 19 червня 2019 року у складі колегії суддів: Кондора Р. Ю., Собослоя Г. Г., Готри Т. Ю.,

 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2018 року  ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на діїдержавного виконавця Рахівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області (далі - Рахівський РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області), заінтересовані особи: стягувач - ОСОБА_3 , боржник - ОСОБА_4 .
 
Скарга мотивована тим, що рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2017 року частково задоволено позов ОСОБА_3 та усунуто їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання його і ОСОБА_4 не здійснювати будь-яких дій щодо пошкодження, перекриття чи блокування іншим чином полотна під`їзної дороги та привести його у попередній стан.
Крім того, з нього і ОСОБА_4 у дохід держави стягнуто судовий збір по 320,00 грн з кожного.
З метою примусового виконання вказаного рішення суду 20 листопада    2017 року Рахівським районним судом Закарпатської області видано виконавчий лист № 305/786/17.
Постановою державного виконавця Рахівського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області ОСОБА_5 від 04 грудня 2017 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа         № 305/786/17.
Постановою державного виконавця Рахівського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області ОСОБА_5 від 09 лютого 2018 року на нього  було накладено штраф у розмірі 3 400,00 грн за невиконання рішення суду, що встановлено актом державного виконавця від 08 лютого 2018 року, складеним на місці проведення виконавчих дій.
Вказував, що дії державного виконавця при складанні акта від 08 лютого 2018 року є неправомірними, а постанова державного виконавця про накладення штрафу від 09 лютого 2018 року є незаконною і такою, що порушує його законні права та інтереси, оскільки станом на 08 лютого         2018 року рішення Рахівського районного суду Закарпатської області            від 17 жовтня 2017 року було виконано боржниками у тій його частині та обсязі, які визначені в резолютивній частині цього судового рішення.
На підставі вказаного ОСОБА_1 просив суд скасувати акт, складений державним виконавцем Рахівського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області 08 лютого 2018 року, про невиконання ОСОБА_1 рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2017 року і постанову державного виконавця Рахівського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області від 09 лютого 2018 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу за невиконання рішення Рахівського районного суду Закарпатської області       від 17 жовтня 2017 року.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції 
 
Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 18 березня 2019 року у складі судді Ємчука В. Е. у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що 08 лютого 2018 року державний виконавець, перевіривши на місці виконання рішення суду та встановивши, що воно є невиконаним, склав відповідний акт та постановив за невиконання рішення суду накласти на боржника ОСОБА_1 штраф у розмірі 3 400,00 грн, що відповідає вимогам статті 75 Закону України «Про виконавче провадження». Посилання ОСОБА_1 на те, що в мотивувальній частині не конкретизовано, що саме ним не було виконано, не може бути підставою для скасування акта і, як наслідок, постанови про накладення на нього штрафу за невиконання рішення суду.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 19 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. 
Ухвалу Рахівського районного суду Закарпатської областівід 18 березня 2019 року скасовано.
Скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що боржник у скарзі на дії державного виконавця заінтересованими особами визначив: Рахівський РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області, стягувача ОСОБА_3 і боржника ОСОБА_4 . Таким чином, заявником суб`єктом оскарження зазначено Рахівський РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області, хоча            ОСОБА_1 просив суд скасувати акт і постанову державного виконавця Рахівського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області ОСОБА_5
З указаного вбачається, що заявник у скарзі не визначив належного суб`єкта оскарження, оскільки орган ДВС не є таким відповідно до положень ЦПК України, а державний виконавець, дії і рішення якого фактично оскаржуються, не був визначений як суб`єкт оскарження або як учасник процесу в будь-якому процесуальному статусі. Крім того, державний виконавець із прізвищем « ОСОБА_5 » не вчиняв відповідних дій, не приймав рішень, а такі дії були вчинені державним виконавцем Рахівського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області ОСОБА_5, який участі у справі також не приймав.
Таким чином, боржник ОСОБА_1 зі скаргою на рішення та дії належного суб`єкта оскарження у порядку, передбаченому цивільним процесуальним законом, не звертався.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги ОСОБА_1 .
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду          від 02 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року справу призначено             до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що, відмовляючи у задоволенні його скарги, апеляційний суд не врахував правовий висновок, висловлений Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 342/158/17, згідно з яким відповідно до частини першої статті 181 КАС України 2005 року учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Згідно з частиною третьою статті 181 КАС відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.
Вказане спростовує висновок апеляційного суду щодо неналежного визначення ОСОБА_1 суб`єкта оскарження.
Крім того, судом не враховано, що представник Рахівського РВ ДВС            ГТУЮ в Закарпатській області - державний виконавець Тракслер М. М. підтвердила, що у зв`язку зі звільненням державного виконавця               ОСОБА_5, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 305/786/17 було передано їй.
 
Відзив на касаційну скаргу учасниками справи не подано
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2017 року частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Верхньоводянська сільська рада Рахівського району Закарпатської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Усунуто перешкоди у користуванні ОСОБА_3 земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , зобов`язавши ОСОБА_1 і ОСОБА_4 не здійснювати будь-яких дій щодо пошкодження, перекриття чи блокування іншим чином полотна під`їзної дороги та привести його у попередній стан.
У задоволенні інших позовних вимог  ОСОБА_3 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 і ОСОБА_4 у дохід держави судовий збір по 320,00 грн з кожного.
З метою примусового виконання вказаного рішення суду 20 листопада       2017 року Рахівським районним судом Закарпатської області видано виконавчий лист № 305/786/17.
 
Постановою державного виконавця Рахівського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області ОСОБА_5 від 04 грудня 2017 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа            № 305/786/17.
 
Постановою державного виконавця Рахівського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області ОСОБА_5 від 09 лютого 2018 року на               ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 3 400,00 грн за невиконання рішення суду.
У постанові зазначено, що боржнику ОСОБА_1 було надіслано вимогу державного виконавця щодо повторного виконання виконавчого листа              № 305/786/17, виданого Рахівським районним судом Закарпатської області 20 листопада 2017 року, і зобов`язано 08 лютого 2018 року усунути  ОСОБА_3 зазначені перешкоди у користуванні земельною ділянкою. Станом на 08 лютого 2018 року при перевірці державним виконавцем виконання рішення суду у присутності працівників поліції встановлено, що рішення суду боржниками не виконано, про що свідчить акт державного виконавця, складений 08 лютого 2018 року на місці проведення виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_1
 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року         № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За таких обставин розгляд касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Положенням частини другої статті 389 ЦПК Українивстановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої-третьої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права,        які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
 
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
 
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. 
 
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».
 
Так, у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. 
 
Зі змісту скарги ОСОБА_1 вбачається, що заявник оскаржує акт, складений державним виконавцем Рахівського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області 08 лютого 2018 року, про невиконання                  ОСОБА_1 рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2017 року і постанову державного виконавця Рахівського          РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області від 09 лютого 2018 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу за невиконання рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2017 року.
 
Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. 
 
Частиною другою статті 74 вказаного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
 
З аналізу наведених норм вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця  щодо стягнення штрафів, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. 
 
Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, провадження № 14-134цс18.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, розглянувши по суті скаргу ОСОБА_6 щодо оскарження ним постанови державного виконавця про накладення штрафу, не звернув уваги на те, що такий спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а його необхідно розглядати у порядку адміністративного судочинства.
 
Щодо оскарження ОСОБА_1 акта про невиконання боржником судового рішення необхідно зазначити наступне.
 
Статтями 11, 15 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.
 
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
 
Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. 
 
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.
 
Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.
 
Згідно з частиною четвертою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
 
З указаного вбачається, що складений державним виконавцем акт про невиконання боржником рішення суду є лише фіксацією такого порушення, що було виявлено під час проведення перевірки, тому оскарження лише факту складення такого акта, який не встановлює для боржника будь-яких обов`язків, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав.
Зазначений акт може бути визнаний як доказ (із наданням йому відповідної оцінки судом під час вирішення іншого спору), зокрема при оскарженні заявником постанови державного виконавця про накладення штрафу, при цьому суд зобов`язаний дати оцінку щодо дійсності цього акта.
 
Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.
 
Поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» необхідно тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.
 
З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що пред`явлена ОСОБА_1 вимога про скасування акта державного виконавця про невиконання рішення суду не підлягає розгляду не лише у порядку цивільного судочинства, але і взагалі не підлягає судовому розгляду. Обраний позивачем спосіб захисту прав сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права.
 
Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених        статтями 255 та 257 цього Кодексу. 
 
За таких обставин ухвалені рішення першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255, частини першої статті 414 ЦПК України
 
На виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України Верховний Суд вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду, протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови він може звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. 
 
Керуючись статтями 255, 409, 414, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.
 
Ухвалу Рахівського районного суду Закарпатської області від 18 березня 2019 року іпостанову Закарпатського апеляційного суду від 19 червня        2019 року скасувати, провадження у справі за скаргою  ОСОБА_1 на дії державного виконавця Рахівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , закрити.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Є. В. Синельников    О. В. Білоконь   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Шипович