ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2020 року                              м. Дніпро                       Справа №  912/3972/19
       Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Кощеєва     І.М. ( доповідач )      
суддів:                       Кузнецової І.Л., Широбокової Л.П.       

розглянувши у порядку письмового провадження 
без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу
Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 
на  рішення Господарського суду Кіровоградської області від 11.02.2020 р. 
( суддя Кабакова В.І., м. Кропивницький, повний текст рішення складено 17.02.2020 р.) 
у справі 
за позовом         Акціонерного товариства 
                           "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",             
                           м. Київ        
до відповідача  Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України,
                           м. Олександрія
про стягнення 15 923,26 грн
                                                  ВСТАНОВИВ: 
Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, про    стягнення 15 923,26 грн., з яких 9 478,43 грн. пені, 1 548,53 грн. 3% річних, 4 896,30 грн. інфляційних втрат, з покладенням на відповідача судового збору.
Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 11.02.2020 р. у справі № 912/3972/19 позовні вимоги задоволено частково - стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 4 739,22 грн. пені, 1 548,53 грн. 3% річних, 4 765,74 грн. інфляційних втрат, а також 1 921,00 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду,  в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 130,56 грн. та пені в розмірі 4 739,21 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
Скаржник в своїх доводах та запереченнях посилається на те, що при розрахунку інфляційних втрат має застосовуватись сукупний індекс інфляції, що відповідає і методиці, викладеній у Листі Верховного суду України від 03.04.1997 р. № 62-97. Таким чином, методика розрахунку інфляційних втрат на суму боргу з урахуванням інфляційних нарахувань за попередній період є законною та обґрунтованою, відповідає приписам, викладеним у Листі Верховного суду України від 03.04.1997 р. № 62-97 та п. 3.2 Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013 р. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду у справах № 905/600/18 ( постанова об`єднаної палати від 05.07.2019 р. ), № 905/306/18, № 908/1928/18, № 904/4565/18, № 904/4083/18, № 904/10242/17, № 913/63/18.
Водночас, на думку Скаржника, судом при розгляді питання зменшення пені не досліджено майнові інтереси сторін, зокрема Позивача.
При цьому Скаржник зазначає, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.
Скаржник наголошує на тому, що Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом. Тобто, Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» як підприємство державного сектору економіки є об`єктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави. Відсутність можливості вчасно розраховуватись за природний газ а як наслідок - відсутність можливості вчасно надати послуги з постачання природного газу спричинить значні соціально та економічно негативні наслідки для всієї України.
Скаржник зазначає, що несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на Позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу, закачування природного газу у підземні сховища для забезпечення опалювального періоду 2019-2020 р.
Відтак, на думку Скаржника, неналежне планування своєї діяльності Віпповілачем не повинно порушувати права інших господарюючих суб`єктів, які належним чином виконали свої обов`язки. Ризики від власної діяльності Відповідача не може покладатися на інших учасників господарських відносин, оскільки це порушує принцип розумності та справедливості.
        Відповідач не скористався своїм правом згідно ч.1   ст. 263 ГПК України   та не надав суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3   ст. 263 ГПК   не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді - Кузнецова І.Л., Чус О.В.       
     Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи. 
Ч. 13 ст. 8 ГПК України    визначено,  що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно   до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
   Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного   провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають   розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,   розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
     При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься   до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.03.2020 р. відновлено строк подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на  рішення Господарського суду Кіровоградської області від 11.02.2020 р., у порядку письмового провадження,  без повідомлення учасників справи. 
Розпорядженням керівника апарату суду від 13.05.2020 р., у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Чус О.В., відповідно до п. 2.4.6 Засад використання  автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду № 2 від 08.10.2018 р. зі змінами, призначено проведення автоматичної зміни складу колегії судді.
Автоматичною системою  документообігу  для розгляду справи визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів:  Кузнецової І. Л., Широбокової Л.П.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.05.2020р. колегією суддів у складі судді-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів:  Кузнецової І. Л., Широбокової Л.П. справу № 912/3972/19 прийнято до свого провадження.
Ст. 269 ГПК України     встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Переглядаючи у апеляційному порядку оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг та на підставі встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну   скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 19.01.2017 р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" ( Постачальник ) та Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України                  ( Споживач ) укладено Договір постачання природного газу № 00592/17-ТЕ(Т)-18, за змістом п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві у 2017 році природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.
Природний газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню ( п.1.2. Договору ).
Відповідно до п. 2.1. Договору Постачальник передає Споживачу з 01 січня 2017 по 31 березня 2017 (включно) природний газ обсягом до 50,0 тис. куб. метрів, у тому числі за місяцями ( тис. куб. метрів ), згідно наведеної у п. 2.1. таблиці.
Згідно з п. 3.1. Договору Постачальник передає Споживачу у загальному потоці у разі передачі: природного газу власного видобутку - у пунктах приймання-передачі природного газу від газодобувних підприємств та/або з підземних сховищ до газотранспортної системи; імпортованого природного газу (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна") - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які перебувають на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі газу з підземних сховищ до газотранспортної системи.
Право власності на природний газ переходить від Постачальника до Споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.
Відповідно до п. 4.1. Договору кількість природного газу, яка передається Споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку природного газу споживача відповідно до вимог, установлених Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2494 та Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2493.
За умовами п. 5.2. Договору ціна за 1000 куб. м. метрів природного газу за цим договором становить 4 942,00 грн., крім того податок на додану вартість – 20 %. Усього до сплати -                5 930,40 грн.
П. 5.4. Договору передбачено, що загальна вартість Договору становить 247 100,00 грн., крім того ПДВ - 49 420,00 грн., разом з ПДВ - 296 520,00 грн.
Згідно з умовами п. 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. 
Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа ( включно ) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
За змістом п. 12.1. Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 січня 2017 до 31 березня 2017 ( включно ), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
Договір підписано повноважними представниками сторін та скріплено печатками.
До договору сторонами підписано Додаткову угоду № 1 від 23.01.2017 р.
Місцевим господарським судом встановлено, що на виконання умов договору Постачальник протягом періоду з січня по березень 2017 включно поставив, а Споживач  прийняв природний газ на загальну суму 197 345,92 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу: від 31.01.2017 р. на суму 82 361,40 грн.; від 28.02.2017 р. на суму 71 929,82 грн.; від 31.03.2017 р. на суму 43 054,70 грн. Вказані акти підписані та скріплені печатками сторін без зауважень та заперечень до них.
У п. 8.2 Договору сторони узгодили, що у разі прострочення Споживачем оплати згідно п. 6.1. Догвоору, він зобов`язується сплатити Постачанику пеню в розмірі 21 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
За твердженням Позивача, не спростованим Відповідачем – Споживач  розрахувався за поставлений природний газ з порушенням встановлених договором строків, що є порушенням зобов`язання, у зв`язку з чим Позивач нарахував Відповідачу: 1) пеню в розмірі 9 478,43 грн та 3% річних  в розмірі 1 548,53 грн, з яких: - на суму боргу 82 361,40 грн за період з 28.02.2017 по 30.03.2017 нараховано 1 468,97 грн пені, 209,85 грн 3% річних; - на суму боргу 14 009,89 грн за період з 31.03.2017 по 09.04.2017 нараховано 80,60 грн пені, 11,51 грн 3% річних; - на суму боргу 71 929,82 грн за період з 28.03.2017 по 09.04.2017 нараховано 538,00 грн пені, 76,86 грн 3% річних; - на суму боргу 70 898,06 грн за період з 10.04.2017 по 18.04.2017 нараховано 367,12 грн пені, 52,45 грн 3% річних; - на суму боргу 68 674,72 грн за період з 19.04.2017 по 11.05.2017 нараховано 908,76 грн пені, 129,82 грн 3% річних; - на суму боргу 63 522,74 грн за період з 12.05.2017 по 17.05.2017 нараховано 219,28 грн пені, 31,33 грн 3% річних; - на суму боргу 62 951,85 грн за період з 18.05.2017 по 28.05.2017 нараховано 398,41 грн пені, 56,92 грн 3% річних; - на суму боргу 61 215,03 грн за період з 29.05.2017 по 30.05.2017 нараховано 70,44 грн пені, 10,06 грн 3% річних; - на суму боргу 50 569,63 грн за період з 31.05.2017 по 19.06.2017 нараховано 581,90 грн пені, 83,13 грн 3% річних; - на суму боргу 44 035,07 грн за період з 20.06.2017 по 21.06.2017 нараховано 50,67 грн пені, 7,24 грн 3% річних; - на суму боргу 8 014,57 грн за період з 22.06.2017 по 28.06.2017 нараховано 32,28 грн пені, 4,61 грн 3% річних; - на суму боргу 5 762,07 грн за період з 29.06.2017 по 25.07.2017 нараховано 89,51 грн пені, 12,79 грн 3% річних; - на суму боргу 4 062,07 грн за період з 26.07.2017 по 11.09.2017 нараховано 112,18 грн пені, 16,03 грн 3% річних; - на суму боргу 2 952,93 грн за період з 12.09.2017 по 27.09.2017 нараховано 27,18 грн пені, 3,88 грн 3% річних; - на суму боргу 2 952,93 грн за 28.09.2017 нараховано 0,24 грн 3% річних; - на суму боргу 1 675,29 грн за період з 29.09.2017 по 08.11.2017 нараховано 5,62 грн 3% річних; - на суму боргу 43 054,70 грн за період з 26.04.2017 по 25.10.2017 нараховано 4 533,13 грн пені, 647,59 грн 3% річних; - на суму боргу 43 054,70 грн за період з 26.10.2017 по 08.11.2017 нараховано 49,54 грн 3% річних; - на суму боргу 41 281,96 грн за період з 09.11.2017 по 26.11.2017 нараховано 61,07 грн 3% річних; - на суму боргу 36 099,38 грн за період з 27.11.2017 по 12.12.2017 нараховано 47,47 грн 3% річних; - на суму боргу 34 761,22 грн за період з 13.12.2017 по 19.12.2017 нараховано 20,00 грн 3% річних; - на суму боргу 3 112,02 грн за період з 20.12.2017 по 29.01.2018 нараховано 10,49 грн 3% річних; 2) інфляційні втрати в розмірі 4 896,30 грн, з яких: - з суми боргу 14 009,89 грн за березень 2017 року нараховано 252,18 грн інфляційних втрат;- з суми боргу 68 674,72 грн за квітень 2017 року нараховано 618,07 грн інфляційних втрат;- з суми боргу 50 569,63 грн за травень 2017 року нараховано 665,44 грн інфляційних втрат;- з суми боргу 5 762,07 грн за червень 2017 року нараховано 112,73 грн інфляційних втрат;- з суми боргу 4 062,07 грн за період з липня по серпень 2017 року нараховано 5,45 грн інфляційних втрат; - з суми боргу 1 675,29 грн за період з вересня по жовтень 2017 року нараховано 99,20 грн інфляційних втрат; -  з суми боргу 43 054,70 грн  за період з травня по жовтень 2017 року нараховано 2 731,82 грн інфляційних втрат;-  з суми боргу 36 099,38 грн за листопад 2017 року нараховано 349,48 грн інфляційних втрат;- з суми боргу 3112,02 грн за грудень 2017 року нараховано 61,93 грн інфляційних втрат.
Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 р. № 226 "Деякі питання акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" перейменовано Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". 
Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Кіровоградської області з позовом з вимогою про стягнення з до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України  15 923,26 грн, з яких     9 478,43 грн пені, 1 548,53 грн 3% річних, 4 896,30 грн інфляційних втрат, з покладенням на Відповідача судового збору.
       Відтак, враховуючи нездійснення наразі Відповідачем оплати штрафних санкцій за несвоєчасно здійснений розрахунок за отриманий товар за договором поставки Акціонерне товариство звернулося до господарського суду з позовними вимогами до Військової частини про стягнення означеної суми штрафних санкцій.
Отже, сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні Відповідача до сплати штрафних санкцій за порушення  ( прострочення у виконанні ) зобов`язань зі своєчасної оплати поставленого товару, в терміни обумовлені в договорі.
Беручи до уваги правову природу укладеного Договору постачання природного газу № 00592/17-ТЕ(Т)-18 від 19.01.2017 р., кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки, які (приписи), в свою чергу, згідно ч. 2   ст. 712 ЦК України   передбачають можливість застосування загальних положень про купівлю-продаж.
Викладене зумовлює погодження із доводами місцевого суду щодо визначення норм матеріального права, у світлі яких має вирішуватися питання відносно розглядуваного спору.
Беручи до уваги встановлену   ст. 204 ЦК України   та не спростовану в межах цієї справи в порядку   ст. 215 цього Кодексу   презумпцію правомірності означеного договору, апеляційний суд вважає його належною у розумінні ст. ст. 11,   509 ЦК України   та ст. ст. 173,   174 ГК України   підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов`язків сторін.
        Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна    сторона    -    постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -    покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний    товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму ( ст. 655 ЦК України ).
        Вимоги ст. ст. 4, 16, 258, 549-551, 611, 625 ЦК України та ст. ст. 20, 216-220, 224 - 226 та 230 ГК України передбачають, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими законами і договором, а держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та застосування штрафних санкцій.
Наразі, отримання коштів (штрафних санкцій) за прострочення виконання такого зобов`язання з оплати поставленого товару є належним об`єктом судового захисту у розумінні   ст. 5 ГПК України   та   ст. 15 ЦК України   правом Позивача, примушення Відповідача до сплати яких - є належним способом судового захисту у разі наявності порушення такого зобов`язання з боку останнього.
Відповідно до ч. 1   ст. 193 ГК України   та   ст. 526 ЦК України   зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1   ст. 530 ЦК України   якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч. 7   ст. 193 ГК України   та   ст. 525 ЦК України   встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами   ст. 629 ЦК України   щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.
Відповідно до   ст. 202 ГК України   та   ст. 598 ЦК України   зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.
   Враховуючи викладене, Відповідач не має правових підстав для ухилення від виконання обов`язку із здійснення своєчасної оплати товару за договором, що зумовлює право Позивача у разі несвоєчасної оплати поставленого товару на нарахування у відповідності до п. 8.2 Договору його умов штрафних санкцій, а саме пені у розмірі 21 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, а також 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України.
        В основу оскаржуваного рішення про часткове задоволення позовних вимог, покладено висновок місцевого господарського суду про наявність передбачених законом підстав для стягнення штрафних санкцій. Разом з тим,  господарський суд послався на останню правову позицію, викладен в постанові Верховного Суду від 14.01.2020 р. у справі № 924/532/19 та зазначив, що Позивачем неправомірно нараховано інфляційні втрати за вказаними зобов`язаннями на суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за попередні місяць, тобто "інфляційні" нараховані на "інфляційні". Так, в частині  інфляційних  втрат,  з урахуванням наведеної вище позиції, за розрахунком господарського суду, здійсненим із використанням інформаційно-пошукової системи "Законодавство", інфляційні за зобов`язаннями лютого-березня 2017 року з наступних сум боргу становлять: з суми боргу 50 569,63 грн за травень 2017 року інфляційні втрати становлять 657,41 грн; з суми боргу 5 762,07 грн за червень 2017 року інфляційні втрати становлять 92,19 грн; з суми боргу 4 062,07 грн за період з липня по серпень 2017 року інфляційні втрати становлять 4,05 грн; з суми боргу 1 675,29 грн за період з вересня по жовтень 2017 року інфляційні втрати становлять 54,01 грн; з суми боргу 36 099,38 грн за листопад 2017 року інфляційні втрати становлять 324,89 грн; з суми боргу 3112,02 грн за грудень 2017 року інфляційні втрати становлять 31,12 грн. Всього, враховуючи розрахунок позивача та суду, інфляційні втрати за зобов`язаннями січня-березня 2017 становлять 4 765,74 грн. Підстави для стягнення решти інфляційних втрат необгрунтовано нарахованих Позивачем відсутні.
Перевіривши розрахунок 3% річних, суд першої інстанції дійшов висновку, що  вказані позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Не було встановлено судом порушень норм чинного законодавства та умов договору і за розрахунком пені за зобов`язаннями січня-березня 2017, які розраховані за кожним актом окремо, у загальному розмірі 9 478,43 грн. Разом з тим, з посиланням на дотримання принципів справедливості, пропорційності у господарському судочинстві, збалансованості інтересів сторін, господарський суд задовольнив клопотання Відповідача та зменшив розмір пені, що підлягає стягненню з Відповідача на 50 %, що дорівнює 4 739,22 грн.
         Предметом апеляційного оскарження та, відповідно, апеляційного розгляду у цій справі є ухвалене судове рішення в частині відмови у стягненні пені в сумі 4 739,21 грн. та в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 130,56 грн. В іншій частині зазначене судове рішення не оскаржується, а тому згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в апеляційному порядку не переглядається.
Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, погоджується з висновками суду попередньої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в  частині стягнення пені в сумі 4 739,21 грн. та в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 130,56 грн. з огляду на таке.
Як зазначалося раніше, причиною звернення з апеляційною скаргою стала також незгода Позивача з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції    в частині зменшення розміру    пені до 4 739,22 грн., тоді як Позивач заявив до стягнення з Відповідача пеню у сумі 9 478,43 грн., зокрема у зв`язку із відсутністю у суду першої інстанції підстав для застосування до спірних правовідносин сторін ст. 233 ГК України.
Місцевим господарським судом правильно встановлено   неналежне виконання Відповідачем обов`язків за договором в частині своєчасної оплати за отриманий природний газ. Ці обставини підтверджуються матеріалами справи.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки ( ст. ст. 610, 611 ЦК України).
Ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.
Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами ст. 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до п. 8.2 договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений ст. 1 вищезазначеного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
За положенням ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Тлумачення ч. 3 ст. 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 р. у справі 467/1346/15-ц.
Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.
Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки. Господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, а також запереченням інших учасників щодо такого зменшення.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд ( відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 р. у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 р. у справі № 908/868/18 ).
Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Ч. 2 ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.
Відповідно до положень ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що Позивачем правомірно нараховано до стягнення з Відповідача неустойку (пеню) за період прострочення виконання Відповідачем грошового зобов`язання з оплати отриманого від Позивача природного газу за договором постачання природного газу у сумі 9 478,43 грн.
Разом з тим, Відповідачем було заявлено клопотання про зменшення розміру пені з тих підстав, що зобов`язання за Договором купівлі-продажу природного газу № 00592/17-ТЕ(Т)-18 від 19.01.2017 р. було прострочено Військовою частиною з незначним періодом та Позивач не поніс ніяких збитків у зв`язку з вказаним простроченням. Крім того, Відповідач зазначає, що Військова частина підтримує постійну бойову готовність з огляду на ситуацію, яка склалась в Україні. Відповідач зазначає, що несвоєчасна оплата за використаний на потреби теплопостачання природний газ, що стала наслідком нарахування штрафних санкцій вказаних в позові, виникла внаслідок несвоєчасної сплати населенням плати за отримані послуги з теплопостачання. Із змісту клопотання Відповідача про зменшення пені вбачається, що останній просить максимально зменшити розмір нарахованої пені.
Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що прострочення оплати Відповідачем за поставлений газ не було систематичним, відбулося лише у певний період, а також час прострочення був незначним. Військова частина є неприбутковою організацією та фінансується виключно з державного бюджету, відповідач здійснює виконання специфічних функцій, пов`язаних із захистом обороноздатності держави. Позивачем здійснювалася поставка природного газу, що передбачено умовами договору. Докази на підтвердження понесених АТ "НАК "Нафтогаз України" збитків чи додаткових витрат через прострочення оплати контрагентами в матеріалах справи відсутні.
Крім того, колегія суддів враховує, що у зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем умов договору постачання природного газу, місцевим господарським судом стягнуто з Відповідача на користь АТ "НАК "Нафтогаз України" 3% річних та інфляційні втрати, що також компенсує можливі негативні наслідки для кредитора.
Визначення розміру, на який зменшуються нараховані штрафні санкції, є суб`єктивним правом суду, і в даному випадку ним було дотримано принцип розумного балансу між інтересами сторін, враховані обставини справи та матеріальний стан як відповідача так і позивача у даній справі.
При цьому, судом першої інстанції взято до уваги, що Позивач забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом. Тобто, АТ НАК "Нафтогаз України", як підприємство державного сектору економіки, є об`єктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави. Відсутність можливості вчасно розрахуватись за природний газ, а як наслідок - відсутність можливості вчасно надати послуги з постачання природного газу, може призвести до значних соціально та економічно негативних наслідків для держави.
Отже, доводи АТ "НАК "Нафтогаз України" про те, що місцевим господарським судом не було враховано інтереси Позивача колегія суддів апеляційного господарського суду вважає безпідставними. 
За наведених обставин, доводи АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про те, що, всупереч ст. 233 ГК України, суд першої інстанції не врахував майновий стан Позивача, а також те, що несвоєчасність оплати контрагентами прямо перешкоджає виконанню покладених на Позивача державою обов`язків, а доводи Відповідача не містять обставин непереборної сили, суд апеляційної інстанції відхиляє як такі, що у встановленому порядку недоведені та спростовуються встановленими обставинами.
Щодо не погодження Скаржника із оскаржуваними рішенням у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в розмірі 130,56 грн., колегія суддів зазначає, що висновок місцевого господарського суду про неправомірність  нарахування Позивачем інфляційних втрат за вказаними зобов`язаннями на суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за попередні місяць, тобто "інфляційні" нараховані на "інфляційні" грунтується на правовій позиції Верховного Суду викладеній в постанові від 14.01.2020 р. у справі № 924/532/19. 
У п. 29 вказаної постанови Верховний Суд зазначив, що  враховуючи положення статей 3, 509, 625 ЦК України, за змістом яких передбачається правомірне нарахування інфляційних втрат і 3% річних на суму основного боргу, а не на інфляційні втрати і 3% річних, нараховані за попередній період, касаційна інстанція відхиляє безпідставне твердження скаржника про те, що під час нарахування інфляційних втрат урахуванню (обчисленню) підлягає не тільки основний борг, а й сума, на яку збільшився цей борг за попередні періоди внаслідок інфляційних процесів. Наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 р. у справі № 916/2889/13, від якої колегія суддів не вбачає підстав відступати.
В постанові від 14.01.2020 р. у справі № 924/532/19 Верховний Суд не взяв до уваги посилання Скаржника на неврахування місцевим та апеляційним господарськими судами викладеного у постановах Верховного Суду від 17.07.2018 у справі № 904/10242/17, від 04.12.2018 у справі № 913/63/18 і від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 висновку про те, що нарахування інфляційних втрат за наступний період обґрунтовано здійснено позивачем з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, позаяк інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання, оскільки суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що предметом позову у всіх зазначених справах є зокрема стягнення з відповідача інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість за поставлений природний газ (з урахуванням сум інфляційних втрат і 3% річних за попередній період включно), яка (заборгованість) стягувалася за судовим рішенням у іншій справі, тобто підставою позову у вказаних справах є невиконанням боржником судового рішення у іншій справі. Натомість у справі № 924/532/19, яка розглядається,      серед підстав стягнення інфляційних втрат немає будь-якого рішення суду щодо стягнення з Товариства заборгованості за газ, переданий у січні-березні 2018 року за договором постачання природного газу від 21.09.2017 № 1195/1718-КП-34. Отже, предмет і підстави позову, а також фактичні обставини у справах № № 904/10242/17, 913/63/18, 905/600/18 та цій справі є різними, що виключає застосування викладеної у зазначених постановах правової позиції Верховного Суду під час вирішення цього спору, що виник не з подібних правовідносин.  
Згідно з ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для відмови у задоволені позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в розмірі 130,56 грн. 
Ураховуючи межі перегляду справи в апеляційномій інстанції, передбачені ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що доводи Позивача, викладені в апеляційній скарзі, не отримали підтвердження під час апеляційного провадження, не спростовують висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову, у зв`язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення немає.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України Центральний апеляційний господарський суд, -
                                                    ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 11.02.2020р. у справі № 912/3972/19 залишити без змін.
Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню у зв`язку із малозначною справою, крім випадків передбачених ч. 2 п. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                                І.М. Кощеєв

Суддя                                                                                                    І.Л. Кузнецова

Суддя                                                                                           Л.П. Широбокова