ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
08 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 755/21962/15
провадження № 61-15887 св 18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати                      Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач),          Журавель В. І., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі - приватний нотаріус Чуловський Володимир Анатолійович, товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,  
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1  на постанову Апеляційного суду міста Києва від 08 лютого 2018 року в складі колегії суддів Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М., Музичко С. Г.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В. А., ТОВ «Кредитні ініціативи» та просив суд визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 лютого 2015 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., щодо реєстрації за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі іпотечного договору із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 19 лютого 2010 року, та зобов`язати нотаріуса скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11 березня 2008 року уклав із ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Промінвестбанк»), кредитний договір, відповідно до умов якого позивач отримав кредит у розмірі 517 126,45 доларів США зі сплатою 13 % річних. 
 
19 лютого 2010 року з метою забезпечення виконання ним вказаного кредитного зобов`язання, ОСОБА_1 та банк уклали іпотечний договір, згідно з яким позивач передав банку в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору утворилася заборгованість.
 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 січня 2012 року, що набрало законної сили, позов банку було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Промінвестбанк» заборгованість за кредитним договором та судові витрати у розмірі 3 176 208,53 грн. 
 
У задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки недійсним було відмовлено. На виконання вказаного судового рішення 10 жовтня 2012 року було видано виконавчий лист.
 
Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2012 року, що набрало законної сили 28 лютого 2013 року, його позов до банку про усунення перешкод у користуванні майном та зобов`язання надати документи, отримані за довіреністю, було задоволено та зобов`язано ПАТ «Промінвестбанк» передати йому технічний паспорт та правовстановлюючі документи на квартиру. На виконання вказаного судового рішення 24 травня 2013 року було видано виконавчий лист.
 
Судове рішення не було виконано, документи на квартиру йому не передані, а їх надано ТОВ «Кредитні ініціативи», оскільки 17 грудня 2012 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення прав вимоги, згідно умов якого товариство набуло права вимоги до нього за кредитним договором та договором іпотеки.
 
19 січня 2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» направило позивачу вимогу про усунення порушень, згідно якої його було повідомлено про відступлення прав кредитора та необхідність сплатити заборгованість, у разі несплати у 30-денний строк - добровільно виселитися з квартири, яка є предметом іпотеки.
 
Листом від 27 лютого 2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» повідомило його про те, що у зв`язку з невиконанням вимоги про погашення заборгованості на підставі іпотечного договору воно задовольнило забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Право власності на указану квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А.
 
Вважає, що дії нотаріуса при посвідченні договору є незаконними та порушують положення Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12 липня 2016 року у складі судді Чех Н. А. позов ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Чуловського В. А., ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено частково.
 
Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяження від 27 лютого 2015 року (№ 19669609) приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В. А. щодо реєстрації за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 172,6 м2, жилою площею 95,9 м2, на підставі іпотечного договору № 20-0130/3-1 із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 19 лютого 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З. М. за реєстровим № 738.
 
У задоволенні позовної вимоги про зобов`язання нотаріуса скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відмовлено.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що іпотекодержатель ПАТ «Промінвестбанк» мав перед іпотекодавцем ОСОБА_1 за договором іпотеки власні зобов`язання і без згоди ОСОБА_1 не мав права передавати правовстановлюючі документи на предмет іпотеки третім особам.
 
Статтею 34 Закону України "Про нотаріат" визначений перелік нотаріальних дій, що вчиняють нотаріуси і в даному переліку відсутня державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомості.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що обраний позивачем спосіб захисту шляхом зобов`язання нотаріуса скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є неефективним, оскільки при скасуванні державної реєстрації прав на спірну квартиру відповідний запис здійснюється будь-яким державним реєстратором.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду 
 
Постановою Апеляційного суду міста Києва від 08 лютого 2018 року апеляційну скаргу представника ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 липня 2016 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В. А., ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
 
Апеляційний суд виходив з того, що позовні вимоги в частині незаконності державної реєстрації права власності за іпотекодержателем на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є недоведеними, а правові підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання нотаріуса скасувати вказаний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні.
 
Здійснюючи державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, нотаріус діяв у спосіб, що відповідав вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), перевірив наявність всіх документів, передбачених договором, необхідних для переходу у власність іпотекодержателя предмета іпотеки.
 
Невиконання заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2012 року, яким ПАТ «Промінвестбанк» було зобов`язано передати ОСОБА_1 технічний паспорт та правовстановлюючі документи на квартиру, не свідчить про незаконність дій відповідачів при прийнятті рішення про проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки.
 
Посилання позивача на невідповідність суми заборгованості за тілом кредиту у вимозі ТОВ «Кредитні ініціативи» до реєстрації права власності на предмет іпотеки та після здійснення реєстрації, не є підставою для задоволення позову, бо вказана обставина не стосується предмета позовних вимог та не впливає на вирішення справи по суті.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У квітні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення апеляційного суду. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення апеляційного суду як таке, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
 
Зазначає, що нотаріус має право здійснювати функції державного реєстратора прав на нерухоме майно лише одночасно з вчиненням нотаріальної дії щодо нерухомого майна. Вважає, що у даних правовідносин нотаірус не вчиняв ніяких нотаріальних дій, тому і не мав права здійснювати функції державного реєстратора.
 
Вважає, що договором іпотеки не визначено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя як позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, тому дії нотаріуса є незаконними. 
 
Стверджує, що у договорі іпотеки передбачено перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя після спливу 40-денного строку з моменту надсилання письмової вимоги на адресу іпотекодавця, тоді як письмова вимога ТОВ «Кредитні ініціативи» передбачала лише 30 днів для виконання порушених зобов`язань, тому позивач не вважає її письмовою вимогою у розумінні пункту 5.2.1 іпотечного договору, а державна реєстрація права власності нотаріусом була вчинена на 39 день з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги.
 
Зазначає, що відсутні докази проведення оцінки спірного нерухомого майна на момент набуття права власності на нього ТОВ «Кредитні ініціативи».
 
Вважає, що ПАТ «Промінвестбанк» не мало права відступати право вимоги за іпотечним договором ТОВ «Кредитні ініціативи», оскільки мало за цим договором власні невиконані зобов`язання.
 
Стверджує, що ТОВ «Кредиті ініцітиви» у своїй вимозі від 19 січня 2015 року № 05/19 зазначило завідомо неправдиві відомості щодо розміру заборгованості за кредитним договором, а ця вимога в подальшому використана нотаріусом для реєстрації права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Кредитні ініціативи».
 
Заперечення/відзив на касаційну скаргу
 
У вересні 2018 року надійшов відзив на касаційну скаргу від представника ТОВ «Кредитні ініціативи» до Верховного Суду, у якому представник відповідача просить суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.
 
Стверджує, що позивач, підписуючи договір іпотеки, погодив всі умови та підтвердив свою згоду на передачу у власність іпотекодержателю предмета іпотеки у випадку виникнення у іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що 11 березня 2008 року ЗАТ «Акціонерниий комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є ПАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 517 126,45 доларів США зі сплатою 13 % річних.
 
З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором 19 лютого 2010 року банк та позивач уклали іпотечний договір, відповідно до якого останній передав банку в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .
 
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору утворилась заборгованість.
 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 січня 2012 року, що набрало законної сили, позов банку задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Промінвестбанк»заборгованість за кредитним договором та судові витрати у розмірі 3 176 208, 53 грн. У задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки недійсним було відмовлено.
 
Вказане рішення виконано не було.
 
Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня                   2012 року, що набрало законної сили 28 лютого 2013 року, позов ОСОБА_1 до банку про усунення перешкод у користування нерухомим майном та зобов`язання надати документи, отримані за довіреністю, задоволено. Зобов`язано ПАТ «Промінвестбанк»передати ОСОБА_1 технічний паспорт та правовстановлюючі документи на квартиру.
 
17 грудня 2012 року ПАТ «Промінвестбанк»на підставі договору відступлення прав вимоги відступило на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за кредитним та забезпечувальним договорами, укладеними з позивачем.
 
19 січня 2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» направило позивачу вимогу про усунення порушень та добровільне виселення, згідно якої його було повідомлено про відступлення прав кредитора та необхідність сплатити заборгованість.
 
Листом від 27 лютого 2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» повідомило позивача про те, що у зв`язку з невиконанням вимоги про погашення заборгованості, на підставі іпотечного договору воно задовольнило забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, вартість якого згідно висновку незалежного експерта станом на 11 лютого 2015 року становить 5 505 000 гривень. 
 
Право власності на указану квартиру зареєстровано за ТОВ «Кредитні ініціативи» 27 лютого 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А.
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», від 15 січня 2020 року № 460-ІХ, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.
 
Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України у редакції, чинній на 07 лютого 2020 року, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, відповідно до якої воно має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.
 
Відповідно до абзацу першого статті 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.
 
Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Держреєстру.
 
Частиною першої статті 9 Закону визначено, що державним реєстратором є, зокрема, нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.
 
Відповідно до пунктів 1, 2 і 9 частини другої статті 9 Закону державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно і їх обтяженнями; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Держреєстру; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.
 
За змістом частини другої статті 15 Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
 
Відповідно до пункту 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 року для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору   іпотеки, що містить   застереження про задоволення вимог   іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує   виникнення, перехід   та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію   письмової вимоги про усунення порушень, надіслану   іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій   зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менше як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя   у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій   іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
 
Апеляційний суд встановив належним чином обставини справи, зокрема, що нотаріус діяв у спосіб, що відповідав вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), перевірив наявність всіх документів, передбачених договором, необхідних для переходу у власність іпотекодержателя предмета іпотеки, тому дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
 
Доводам касаційної скарги щодо відсутності у нотаріуса права виконувати функції державного реєстратора для реєстрації права власності на предмет іпотеки на підставі застереження в іпотечному договорі апеляційний суд надав належну оцінку, яка узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, зокрема у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15 (провадження № 14-94цс19), яка у справі з подібними правовідносинами зазначила, що нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.
 
Окрім цього, у цій же постанові Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права власності на квартиру має розглядатися як спір, який пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на квартиру іншою особою, за якою зареєстроване відповідне право. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої внесений відповідний запис у Держреєстр. Приватний нотаріус не може бути належним відповідачем за заявленими позовними вимогами.
 
Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 521/18393/16 (провадження № 14-661цс18) за позовом іпотекодавця до нотаріуса, третя особа - особа, право на майно якої оспорюється, зазначивши що у вказаних правовідносинах належним відповідачем є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої прийнято оскаржуване рішення про реєстрацію права власності. Разом з тим не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань, а особа, право на майно якої оспорюється, одержала належний захист особистих суб`єктивних прав і охоронюваних законом інтересів, беручи участь у справі як третя особа.
 
У даній справі ТОВ «Кредитні ініціативи», яке є особою, право на майно якої оспорюється та щодо якої прийнято оскаржуване рішення про реєстрацію права власності, брало участь як відповідач, а залучення співвідповідачем нотаріуса не призвело до неправильного вирішення справи по суті та не є підставою для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
 
Доводи касаційної скарги щодо того, що договором іпотеки не визначено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя як позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, суперечать встановленим судами обставинам справи.
 
Аргументи касаційної скарги щодо недотримання іпотекодержателем         встановленого договором 40-денного строку для звернення стягнення на предмет іпотеки від дня направлення письмової вимоги не заслуговують на увагу, оскільки сам по собі факт реєстрації права власності на предмет іпотеки не після спливу 40-ого дня з дня направлення вимоги, а на 39-ий не дають підстав вважати, що порушене право боржника. 
 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, в редакції, чинній на момент розгляду справи апеляційним судом, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. 
 
Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. 
 
Сам по собі факт порушення процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, передбаченої договором, не дає підстав для висновку про порушення прав чи законних інтересів позивача. 
 
Законодавством передбачений 30-денний строк для виконання вимоги про порушене зобов`язання, апеляційний суд встановив відповідність дій відповідача щодо дотримання цього строку вимогам закону. У передбачені законом і договором строки позивач не погасив свою заборгованість перед відповідачем.
 
Доводи позивача щодо різної суми заборгованості, зазначеної ТОВ «Кредитні ініціативи» у вимозі та у повідомленні про задоволення вимог шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, а також щодо відсутності доказів проведення оцінки спірного нерухомого майна на момент набуття на нього права власності не є предметом розгляду даної справи. Позивач має право на відшкодування перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя відповідно до абзацу третього статті 37 Закону України «Про іпотеку».
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених апеляційним судом обставин, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
У контексті вказаної практики Верховний Суд уважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.
 
Колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Апеляційного суду міста Києва від 08 лютого 2018 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
  
Судді:                                                                                                    Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                В. І. Журавель
 
                                                                                                            М. М. Русинчук