ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року	Львів	Справа № 0940/1716/18 пров. № А/857/4586/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                            Обрізко І.М., 
суддів                                                                                Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,
за участю секретаря судового засідання                              Лутчин А.М.,          
за участю представника позивача                                        Малети А.І.,
за участю представника відповідача                                        Федор М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Львові апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на рішення                          Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року, прийняте суддею Григорук О.Б. о 11 годині 44 хвилині у місті Івано-Франківськ, повний текст складений 10.12.2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Укрнафта" до Долинської міської ради Івано-Франківської області про визнання протиправним та нечинним рішення №1206-38/2018 від 30.05.2018,-

                                                               встановив:

Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" (надалі – ПАТ "Укрнафта", позивач) звернулося з адміністративним позовом до Долинської міської ради Івано-Франківської області (надалі – міська рада, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення №1206-38/2018 від 30.05.2018 "Про внесення змін в рішення від 11.02.2010 №1748-42/2010 "Про орендну плату за землю в місті Долині".
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року в задоволені адміністративного позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що оскаржуване рішення оприлюднене на офіційному сайті Долинської міської ради Івано-Франківської області, оскільки власних друкованих засобів немає. Крім того, зазначене рішення вручено позивачу, податковому органу і відділу земельних ресурсів, виходячи з розносної книги.
Звернута увага, що п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 07.12.2017 №2245-VІІІ встановлено, що не застосовуються вимоги підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, яким передбачено офіційне оприлюднення рішення.
Посилання на постанову Верховного Суду від 07.09.2018 у справі №826/18755/15 та Вищого адміністративного суду України від 10.07.2017 №К/800/30492/16 є помилковими, оскільки в них дослідженні не аналогічні правовідносини.
Безпідставними є доводи позивача, що Закон України від 07.12.2017 №2245-VІІІ не регулює питання оподаткування, а також з матеріалів справи встановлено, що нормативну оцінку земельних ділянок, які орендує позивач у Долинської міської ради було проведено, виходячи з додаткових угод і договорів оренди.
Крім того, оскаржуваним рішенням змінено відсоток від нормативної грошової оцінки земель з "10" на "12", що не перевищує законодавчо встановлений максимальний розмір ставки орендної плати.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, публічне акціонерне товариство "Укрнафта" подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права. 
В апеляційній скарзі звертає увагу на те, що прийнятим рішенням відповідач протиправно збільшив розмір орендної плати за земельні ділянки, які орендує позивач з 10% до 12% від нормативної грошової оцінки землі.
Відповідачем порушено регуляторну процедуру при прийнятті оскаржуваного рішення.
Судом не враховано, що існує лише один законодавчо визначений порядок оприлюднення регуляторних актів – виключно у місцевих або в разі їх відсутності, інших друкованих засобах масової інформації (лист ДСУ з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва від 27.09.2012 р. №3781).
Закон №2245-VІІІ від 07.12.2017 з формальної точки зору не є законом, норми якого містять виключно положення щодо внесення змін до ПК України. За таких обставин вказаний Закон відповідно до п. 7.3 ст. 7 ПК України не регулює питання оподаткування.
Всупереч приписам податкового законодавства та у порушення його основних принципів, відповідачем офіційно не оприлюднено оскаржуване рішення до 15 липня 2018 року.
Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача щодо порушення регуляторної процедури зазначає, що п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» №2245-VІІІ від 07.12.2017 встановлено, що до рішень про встановлення місцевих податків і зборів прийнятих органами місцевого самоврядування не застосовуються вимоги які ставляться до інших актів регуляторного характеру.
Подібне не застосовується і щодо оприлюднення такого акту.
Звернута увага, що оскаржене рішення Долинської міської ради не приймалось як наслідок внесення змін до ПК України, а є в компетенції ради встановлення місцевих податків в межах ставок ПК України.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено, що на території Долинської міської ради в оренді ПАТ “Укрнафта” в особі структурних одиниць Долинський газопереробний завод ПАТ “Укрнафта”, Укрнафта бурінння ПАТ “Укрнафта” знаходяться 63 земельні ділянки загальною площею 302,4156 га, на яких розміщені свердловини та інші виробничі об`єкти позивача, що підтверджується статутом ПАТ “Укрнафта”, положенням про нафтогазовидобувне управління "Долинанафтогаз" ПАТ “Укрнафта”, витягами з ЄДРПУО, договорами оренди земельних ділянок, додатковими угодами (а.с.21-122).
Згідно рішення міської ради від 11.02.2010 №1748-42/2010 "Про орендну плату за землю в місті Долині" та додатку до вказаного рішення розмір орендної плати за землі добувної, нафтової, газової та нафтогазопереробної промисловості (гірничими відводами, з об`єктами виробничої інфраструктури) становив "8" відсотків від нормативної грошової оцінки        (а.с.152-154).
Рішенням Долинської міської ради Івано-Франківської області №1206-38/2018 від 30.05.2018 внесено зміни в пункт 2.3 додатку до рішення міської ради від 11.02.2010 №1748-42/2010 "Про орендну плату за землю в місті Долині" зі змінами від 13.07.2016 №333-11/2016, змінено відсоток від нормативної грошової оцінки земель добувної, нафтової, газової та нафтогазопереробної промисловості (гірничими відводами, з об`єктами виробничої інфраструктури), крім земельних ділянок, що використовуються в господарській діяльності і на які згідно даного переліку встановлено інші ставки із врахуванням відповідного виду діяльності, з "10" на "12" (а.с.16-18).
Вказане рішення №1206-38/2018 від 30.05.2018 не оприлюднювалося в друкованих засобах масової інформації, що не заперечується представником відповідача, при цьому оприлюднене на офіційному сайті Долинської міської ради 30.05.2018, що підтверджується листом Долинської міської ради №1223/05-28/14в від 30.11.2018, витягом з офіційного сайту Долинської міської ради http://rada.dolyna.info/ про публікацію 30.05.2018 рішення №1206-38/2018 від 30.05.2018 (а.с.185, 186). 
Також, відповідно до витягу з розносної книги загально-організаційного відділу Долинської міської ради, рішення №1206-38/2018 від 30.05.2018 вручено позивачу, податковому органу та відділу земельних ресурсів 06.06.2018 (а.с.187, 188).
Частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР) передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 24 частини 1 статті 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.
Пунктом 284.1 статті 284 Податкового кодексу України встановлено, що Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.
Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки рішення щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Нові зміни щодо зазначеної інформації надаються до 1 числа першого місяця кварталу, що настає за звітним кварталом, у якому відбулися зазначені зміни.
Відповідно до частини дванадцятої статті 59 Закону №280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» від 11.09.2003 № 1160-IV (далі - Закон №1160-IV).
Згідно з статтею 1 Закону1160-IV регуляторний акт - це прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого, спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.
Слід зазначити, що спірне рішення Долинської міськради №1206-38/2018 від 30.05.2018 "Про внесення змін в рішення від 11.02.2010 №1748-42/2010 "Про орендну плату за землю в місті Долині" спрямоване на правове регулювання господарських і адміністративних відносин між регуляторним органом та іншими суб`єктами господарювання, а тому, відповідно до норм вищезазначеної статті є регуляторним актом.
Статтею 36 Закону № 1160-IV передбачено, що регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом або посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу, проект регуляторного акта не був оприлюднений.
Так, відповідно до частини першої та другої статті 8 Закону № 1160-IV стосовно кожного проекту регуляторного акта його розробником готується аналіз регуляторного впливу. Аналіз регуляторного впливу готується до оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень та пропозицій.
Згідно з статтею 9 Закону № 1160-IV кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань.
Про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій розробник цього проекту повідомляє у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону.
Проект регуляторного акта разом із відповідним аналізом регуляторного впливу оприлюднюється у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону, не пізніше п`яти робочих днів з дня оприлюднення повідомлення про оприлюднення цього проекту регуляторного акта.
Строк, протягом якого від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань приймаються зауваження та пропозиції, встановлюється розробником проекту регуляторного акта і не може бути меншим ніж один місяць та більшим ніж три місяці з дня оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу.
Статтею 13 Закону № 1160-IV визначено, що повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій, проект регуляторного акта та відповідний аналіз регуляторного впливу оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації розробника цього проекту, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених розробником цього проекту, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці розробника проекту регуляторного акта в мережі Інтернет.
З аналізу наведеної норми слідує, що законом передбачена у разі відсутності у розробника такого проекту друкованого засобу масової інформації, можливість повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта шляхом розміщення на офіційній сторінці розробника проекту регуляторного акта в мережі Інтернет.
Як встановлено, відповідачем оприлюднено оскаржуване рішення на офіційному сайті Долинської міської ради 30.05.2018, оскільки відповідач власних друкованих засобів масової інформації не має, що підтверджується листом Долинської міської ради №1223/05-28/14в від 30.11.2018, витягом з офіційного сайту Долинської міської ради http://rada.dolyna.info/ про публікацію 30.05.2018 рішення №1206-38/2018 від 30.05.2018 (а.с.185, 186).
Також, відповідно до витягу з розносної книги загально-організаційного відділу Долинської міської ради, рішення №1206-38/2018 від 30.05.2018 вручено позивачу, податковому органу та відділу земельних ресурсів 06.06.2018 (а.с.187, 188).
Відтак, зазначенні обставини безумовно підтверджують, що відповідачем при прийнятті спірного рішення дотримана встановлена Законом № 1160-IV процедура, що має передувати прийняттю регуляторного акта.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 вересня        2019 року у справі №343/2161/15-а.
Колегія суддів також зазначає, що лист ДСУ з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва від 27.09.2012 №3781 на який покликається апелянт, не є нормативно правовим актом, який підлягає обов`язковому застосуванню, а відтак не враховується при розгляді даної справи.
Підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України встановлено принцип стабільності, відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.
Як встановлено пунктом 4.5 статті 4 ПК України при встановленні або розширенні існуючих податкових пільг такі пільги застосовуються з наступного бюджетного року.
За приписами підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
7 грудня 2017 року прийнято Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році" № 2245-VIII.
Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 07.12.2017 №2245-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році" встановлено, що у 2018 році до рішень про встановлення місцевих податків і зборів, прийнятих органами місцевого самоврядування, у тому числі радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, після 15 липня 2017 року та у 2018 році, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".
Отже, пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 07.12.2017 №2245-VІІІ встановлено, що не застосовуються вимоги підпункту 12.3.4 пункту 12.3 Податкового кодексу України, яким передбачено офіційне оприлюднення рішення про встановлення місцевих податків та зборів та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".
Відтак, доводи позивача відносно оприлюднення оскаржуваного рішення є необґрунтованими.
Також, слід зазначити, що прийняття Закону № 2245-VIII, яким внесені зміни до Податкового кодексу України в частині ставки податку та порядку прийняття та оприлюднення органами місцевого самоврядування рішень про встановлення місцевих податків та зборів (незастосування пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України) цілком узгоджується зі статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Захист власності), яка серед іншого визначає право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відтак, внесення змін до Податкового кодексу України та механізму прийняття рішень щодо місцевих податків органами місцевого самоврядування слід вважати «законним втручанням» держави у мирне володіння майном особи та таким, що узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини.
Зазначений висновок апеляційного суду відповідає позиції Верховного Суду, викладену у постанові від 21.05.2019 року у справі №804/2375/18.
Відносно покликань позивача на висновки щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 07.09.2018 у справі №826/18755/15 та Вищого адміністративного суду України від 10.07.2017 №К/800/30492/16 колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірні правовідносини, які врегульовані вказаними рішеннями судів касаційної інстанції є відмінними від тих, що є предметом дослідження у даній справі.
Пунктом 7.3 статті 7 ПК України передбачено, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.
Відповідно до пункту 3.1 статті 3 Податкового кодексу України податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.
Вищенаведені норми вказують на безпідставність покликань позивача на те, що Закон України від 07.12.2017 №2245-VІІІ не регулює питання оподаткування, з мотивів, що даний закон не є законом, норми якого містять виключно положення щодо внесення змін до Податкового кодексу України, оскільки цим законом внесено зміни виключно до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році.
Слід зазначити, що нормативну оцінку земельних ділянок, які орендує позивач у Долинської міської ради було проведено, що підтверджується договорами оренди земельних ділянок, додатковими угодами (а.с.21-122).
Статтею 288 ПК України визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума не може бути меншою 3-х відсотків нормативно-грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.
Відповідно до статті 11 Закону №1160-IV внесення змін в існуючий регуляторний акт можливе не тільки на підставі відстеження результативності існуючого акта, але і за власною ініціативою регуляторного органу, що є його правом.
З рішення Долинської міської ради №1206-38/2018 від 30.05.2018 встановлено, що ним змінено відсоток від нормативної грошової оцінки земель з "10" на "12", що не перевищує законодавчо встановлений максимальний розмір ставки орендної плати, а відтак приймаючи спірне рішення відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Враховуючи вищезазначене та наведенні законодавчі норми, колегія суддів вважає, що прийняте Долинською міською радою Івано-Франківської області рішення №1206-38/2018 від 30.05.2018 "Про внесення змін в рішення від 11.02.2010 №1748-42/2010 "Про орендну плату за землю в місті Долині" є правомірним, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.
Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав вважати неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                             постановив:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укрнафта" залишити без задоволення, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року у справі №0940/1716/18 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з урахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 розділу VI "Прикінцевих положень" Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Р. П. Сеник  	
Повне судове рішення складено 11.06.2020 року.